Дата документу 02.11.2021 Справа № 334/651/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 334/651/16                        Головуючий у 1 інстанції: Фетісова М.В.
№ 22-ц/807/3028/21                                        Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Онищенко Е.А.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 червня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду  ОСОБА_1 в особі адвоката Луценко Ю.А. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою вимоги задовольнити, ухвалити додаткове рішення з питань судових витрат.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що 10.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі № 334/651/16-ц, в якому вирішити питання про стягнення з заявника Концерну «Міські теплові мережі» на його користь сплачений ним судовий збір за подачу заяви про скасування судового наказу.

Відмовляючи у задоволенні таких вимог про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції послався на те, що за ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Судом першої інстанції було встановлено, що 10.02.2016 Ленінським районним судом м. Запоріжжя виданий судовий наказ у справі №334/651/16-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з січня 2009 року по липень 2014 року у сумі 9941,39 гривня, а також понесених судових витрат на оплату судового збору у розмірі 689 гривень.

Ухвалою суду від 21.05.2021 заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу задоволена. Судовий наказ у справі №334/651/16-ц, виданий 10 лютого 2016 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за заявою Концерну «Міські теплові мережі» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги - скасований.

При подачі заяви про скасування судового наказу ОСОБА_1 був сплачений судовий збір у сумі 113,50 гривень.

Відмовляючи у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення судових витрат у наказному провадженні взагалі не передбачене законом, позаяк вони стягуються за наслідками розгляду справи по суті.

Судова колегія не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За положеннями ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу ( пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судового збору.

Разом з тим, судова колегія вважає, що понесення боржником витрат на заперечення проти судового наказу є складовою судового захисту.

Відмова у стягненні таких витрат, обумовлених виключно зверненням кредитора до суду, суперечитиме встановленому у ст. 19 ЦПК принципу верховенства права, фактично позбавляє боржника можливості компенсувати такі витрати.

Так, наразі спору між тими ж сторонами в позовному провадженні немає, а відтак остаточне врегулювання або вирішення спору у судовому порядку неможливе.

Судова колегія враховує також ту обставину, що регулювання судових витрат належить до розд. I "Загальнi положення" ЦПК, а тому поширюється на всi категорії цивiльних справ, у тому числi на наказне провадження. 

Таким чином, законодавство необхідно тлумачити системно, а отже, вважати, що компенсація судових витрат у наказному провадженні не суперечить закону.

Виходячи з цього можна зробити висновок про те, що в наказному провадженні витрати на сплату судового збору та правову допомогу за умови достатньої обґрунтованості їх розміру, повинні стягуватися з боржника або кредитора в залежності від наслідків розгляду справи.

Відтак оскаржувана ухвала підлягає частковому скасуванню з направленням справи для продовження розгляду сдо суду першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги щодо ухвалення апеляційним судом додаткового рішення не підлягають задоволенню, позаяк ухвалення додаткового рішення в справі не є компетенцією апеляційного суду, позаяк судом першої інстанції не вирішувалося питання про стягнення витрат по суті, а взагалі було відмовлено в ухваленні додаткового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 22 червня 2021 року у цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2021 року.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               Е.А. Онищенко