СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року                       м. Харків                        Справа № 922/2718/20  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя  Здоровко Л.М.
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М., 
за участю представників сторін:
від позивача - РЕПЕТУН Катерина - на підставі Ордеру Серії ВІ №1059387 від 01.10.2021р.; 
від відповідача - ЛЕТЮЧИЙ Віктор - на підставі Ордеру Серії АХ №1023630 від 07.09.2020р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік", м. Харків (вх. №2418 П/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 05.07.2021р. у справі №922/2718/20 (суддя Шарко Л.В., ухвалене в м.Харків о 09:41год., дата складення повного тексту судового рішення - 14.07.2021р.) 
за позовом:  Фізичної особи ОСОБА_1 , с-ще Трійчате, Первомайський р-н, Харківська обл.
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік", м. Харків
про відшкодування частки у статутному капіталі товариства  в розмірі 919383,98грн., 

ВСТАНОВИВ:

26.08.2020р. фізична особа ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила  стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" 600000,00 грн, що відповідає її розміру внеску у статутний капітал (30%); 72789,00 грн 3% річних; 246594,98 грн інфляційних.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що був учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" з часткою в статутному капіталі 30%, що відповідає 600000,00грн. в статутному капіталі та яка була придбана на підставі договору купівлі- продажу від 29.01.2010р.
10.08.2015р. рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Агро-Антік", оформлених протоколом №15, позивача було виключено зі складу учасників ТОВ "Агро-Антік" за систематичне не виконання (неналежним чином виконання) своїх обов`язків перед товариством, перешкоджання своїми діями досягненню мети товариства, здійсненню цілей та задач діяльності товариства.
Вказане рішення було оскаржено позивачем, проте рішенням Господарського суду Харківської області від 12.10.2015р. у справі №922/4746/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2015р. та Касаційного господарського суду від 18.01.2016р. було відмовлено в задоволенні позовних вимог про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" та про визнання недійсною нової редакції статуту ТОВ "Агро-Антік", затвердженої рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік", оформленого протоколом № 15 від 10.08.2015р. 
Оскільки після виключення позивача зі складу учасників товариства відповідач в порушення положень Статуту та норм законодавства не здійснив в повному обсязі виплату належної йому частки статутного капіталу в строк до дванадцяти місяців, позивач посилаючись на положення статей 144, 148, 625 Цивільного кодексу України, статей 66, 139, 167 Господарського кодексу України, статей 10, 50, 54 Закону України  "Про господарські товариства" просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" 600000,00грн. що відповідає розміру внеску у статутний капітал (30%), 3% річних у розмірі 72789,00грн. та 246594,98грн. інфляційних нарахованих у зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання.
У відзиві на позовну заяву поданому до місцевого господарського суду 07.09.2020р. відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на те, що заявлена позивачем до стягнення сума вартості частки у зв`язку із виходом зі складу учасників товариства в розмірі 600000,00грн. є недоведеною та необґрунтованою.
Зокрема, відповідач зазначав, що за його замовленням, суб`єктом оціночної діяльності ФОП Бондаренко Д.В. було проведено оцінку вартості майна - частки у статутному капіталі товариства ТОВ "Агро-Антік" станом на 30.09.2015р. та 08.08.2016р. складено відповідний акт, згідно з яким вартість оцінки склала 50640,00грн.
15.10.2016р. ОСОБА_1 рекомендованим листом було надіслано повідомлення про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування їй вартості її частки у статутному капіталі, проте, відповіді на вказаний лист із зазначенням відповідних реквізитів ОСОБА_1 надано не було.
На підтвердження викладених у відзиві обставин відповідачем було додано наступні докази: копію протоколу загальних зборів ТОВ "Агро-Антік" від 12.07.2016р.; копію додатку до протоколу загальних зборів від 12.07.2016р.; копію листа-замовлення на проведення оцінки корпоративних прав; копію  договору на проведення оцінки майна від 22.07.2016р. № 22-1707/2016; копію акту прийому-передачі робіт (послуг) від 08.08.2016р.; копію звіту про оцінку вартості майна №28/07/2015; копію повідомлення ТОВ "Агро-Антік" ОСОБА_1 опису вкладення в цінний лист; копію фіскального чека УДППЗ "Укрпошта".
За наведених обставин, відповідач вважав, що ТОВ "Агро-Антік" діяло у відповідності з приписами законодавства та Статуту товариства. 
Крім того, відповідач зазначав, що термін звернення ОСОБА_1 до суду за захистом свого порушеного права сплинув 10.08.2018р., отже позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в задоволення позовних вимог.
28.10.2020р. позивачем було подано до Господарського суду Харківської області клопотання про призначення комплексної судової економічної та будівельно - технічної експертизи.
Обґрунтовуючи клопотання про призначення судової експертизи позивач вказував про те, що відповідач обґрунтував свою правову позицію звітом про оцінку вартості майна №28/07/2015, який на думку позивача не відображає реальної ринкової вартості майна підприємства відповідача на момент виключення позивача зі складу засновників.
Оскільки позивачем було поставлено під сумнів звіт про оцінку вартості майна №28/07/2015, наданий відповідачем, з метою встановлення реальної вартості частки позивача в статутному капіталі станом на дату виходу, та у зв`язку із необхідністю отримання належного та допустимого доказу такої вартості, ухвалою Господарського суду Харківської області від 10.11.2020р. було призначено проведення комплексної судової економічної та будівельно - технічної експертизи, проведення якої доручено Харківському національно-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України.
На вирішення судовому експерту було поставлені наступні питання:
1) Якою є дійсна (ринкова) вартість основних засобів ТОВ "Агро-Антік" (в тому числі нежитлових приміщень, які належали відповідачу на праві приватної власності, інших основних засобів, нематеріальних активів, майна невиробничого призначення, оборотних активів тощо) з урахуванням майнових зобов`язань товариства станом на 01 серпня 2015 року ?;
2) Якою є частка майна з урахуванням дійсної (ринкової) вартості основних засобів ТОВ "Агро-Антік", що належить до сплати ОСОБА_1 , пропорційно розміру її частки (30% статутного капіталу) у зв`язку з її виключенням з ТОВ "Агро-Антік"?.
25.05.2021р. на адресу Господарського суду Харківської області від  Харківського національно-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України надійшло повідомлення про неможливість надання висновку експертів від 18.05.2021р.  №19902/19903/136 за матеріалами господарської справи №922/2718/20, у зв`язку із ненаданням додаткових документів необхідних для проведення експертного дослідження.
02.07.2021р. позивачем було подано до Господарського суду Харківської області клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду з відповідним позовом.
В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаного клопотання позивач посилався на те, що повідомлення про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування йому вартості його частки в статутному капіталі, яке нібито було надіслано відповідачем на його адресу 15.10.2016р., ним отримано не було, а надані до матеріалів справи докази на підтвердження його направлення є неналежними.
Крім того, позивач зазначав, що є людиною похилого віку та має проблеми зі здоров`ям. Так, відповідно до виписки № 5195 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, у період з 26.12.2017р. по 29.12.2017р. позивач проходив лікування у Національному інституті терапії імені Л. Т. Малої Національної академії медичних наук України.
Відповідно до виписки з історії хвороби № 18725 від 17.08.2019р., позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Харківській міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги проф. О. І. Мещанінова у період з 12.08.2019 року до 17.08.2019 року. 
Окрім цього, позивач зазначав про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер єдиний син - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, що, безумовно, спричинило позивачу важкі моральні страждання та призвело до погіршення здоров`я позивача.
Отже, враховуючи не повідомлення відповідачем про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування їй вартості її частки у статутному капіталі, значні проблеми зі здоров`ям та пережите горе, позивач просив суд задовольнити відповідне клопотання про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду з відповідним позовом.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.07.2021р. у справі №922/2718/20 позовні вимоги задоволено  повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" на користь ОСОБА_1 вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті у розмірі 600000,00 грн, що відповідає розміру внеску в статутний капітал 30%, 72789,00грн. - 3% річних, 246594,98грн. інфляційних; витрати по сплаті судового збору в сумі 13790,76 грн. 
Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 11, 16, 116, 148, 190 Цивільного кодексу України, статей 66, 139, 167 Господарського кодексу України, статей 10, 54, 64, Закону України "Про господарські товариства", а також правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018р. у справі №925/1165/14, мотивовані тим, що позивач має право на розрахунок вартості своєї частки саме на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства.
З огляду на безпідставне ухилення відповідача від виконання вимог ухвали місцевого господарського суду щодо надання витребуваних доказів необхідних для проведення експертизи, та будь-яких обґрунтувань та підтверджень стосовно знищення документів необхідних для проведення експертизи, господарським судом першої інстанції було визнано вказану бездіяльність зловживанням процесуальними правами  та з метою захисту порушеного права позивача, а саме отримання частки у статутному капіталі, у відповідності до приписів частини 10 статті 81 Господарського процесуального кодексу України було визнано  встановленою обставину щодо розміру частки ОСОБА_1 , яка підлягає виплаті у зв`язку із виходом з товариства, в сумі 600000,00грн., що складає 30% статутного капіталу.
Крім того, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем не було виконано обов`язку щодо виплати позивачу розміру її частки у статутному капіталі товариства, у зв`язку з виключенням зі складу товариства, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачем вчинялись дії щодо здійснення такої виплати, зокрема розміщення коштів на банківському рахунку, як було вирішено на позачергових загальних зборах учасників відповідача від 12.07.2016р., а, також, зважаючи на похилий вік, стан здоров`я позивачки та втрату єдиної дитини (сина), суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з відповідним позовом з метою захисту порушеного права та відповідно задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 600000,00грн., що відповідає її розміру внеску у статутний капітал 30%.
Місцевим господарським судом також було задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 72789,00грн. та 246594,98грн. інфляційних нарахованих у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.08.2021р. у справі №922/2718/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити в  задоволенні позовних вимог. 
Одночасно в апеляційній скарзі заявник просить строк на апеляційне оскарження, посилаючись на отримання копії оскаржуваного рішення 20.07.2021р.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, а також наданим сторонам в обґрунтування своїх вимог та заперечень доводам та доказам, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зокрема, апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що вартість частки майна товариства, пропорційна частці позивача в статутному капіталі на день її виключення із складу учасників ТОВ "Агро-Антік" (10.08.2015р.) - відповідає розміру її внеску до статутного капіталу товариства станом на 29.01.2010р. (600000,00грн.). Вказані обставини, на думку апелянта, спростовуються звітом про оцінку вартості майна №28/07/2015 складеним суб`єктом оціночної діяльності ФОН Бондаренко Д.В. на замовлення ТОВ "Агро-Антік", проте, місцевим господарським судом суд не було визнано зазначений звіт належним доказом, у зв`язку із тим, що оцінювач не є експертом, внесеним до переліку судових експертів, не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а позивачем було поставлено під сумнів зазначений звіт.
Крім того, апелянт також не погоджується з висновками місцевого господарського суду про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом, з тих підстав, що позивач -   ОСОБА_1 є людиною похилого віку та має проблеми зі здоров`ям та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її єдиний син - ОСОБА_2 .
Апелянт звертає увагу суду на те, що на підтвердження проблем зі станом здоров`я позивачем було додано до матеріалів справи виписку з медичної карти та виписку з історії хвороби, згідно з якими позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 26.12.2017р. по 29.12.2017р. та з 12.08.2019р. по 17.08.2019р., отже, суд визнав поважною причиною пропуску позовної давності перебування позивача на стаціонарному лікуванні протягом 4 днів під час під час трирічного строку на звернення до суду, та протягом ще 6 днів, але вже після спливу такого строку.
Крім того, як підставу поважності пропуску строку позовної давності суд визнав смерть єдиного сина, відносно чого апелянт зауважує, що вказана подія також трапилась вже за межами трирічного строку на звернення до суду. Крім того, померлий не був єдиною дитиною позивача, у позивача також є донька ОСОБА_4 , у якої позивачка і придбала частку у статутному капіталі ТОВ "Агро-Антік" 29.01.2010р.
За наведених обставин, апелянт наголошує, що лише похилий вік та перебування на стаціонарному лікуванні протягом 4 днів є надто сумнівними підставами для визнання поважними причинами пропуску трирічного строку позовної давності та свідчить про упередженість місцевого господарського суду при ухваленні оскаржуваного рішення.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.08.2021р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" на рішення Господарського суду Харківської області від 05.07.2016 у справі №922/2718/20  залишено  без руху. 
20.08.2021р. до суду апеляційної інстанції апелянтом надано докази усунення недоліків апеляційної скарги, про які зазначено в ухвалі Східного апеляційного господарського суду від 18.08.2021р. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.08.2021р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" на рішення Господарського суду Харківської області від 05.07.2021р. у справі №922/2718/20; призначено справу до розгляду на 07.10.2021р.  о 10:00год. та встановлено позивачу у справі строк до 15.09.2021р.   включно для подання    відзиву на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч. 2  ст. 263 ГПК України, а також докази направлення (надання) копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу у справі.
06.10.2021р. позивачем подано до апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№11607), у зв`язку із не отриманням примірника апеляційної скарги та відсутністю можливості сформувати свою правову позицію по справі. Крім того, представник позивача зазначив, що адвокат Репетун К.В. 07.10.2021р. приймає участь в іншому судовому засіданні, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту "Судова влада" доданою до вказаного клопотання.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.10.2021р. відкладено розгляд справи на 26.10.2021р. о 15:30год.
20.10.2021р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№11993), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік", рішення Господарського суду Харківської області від 05.07.2021р. у справі №922/2718/20 залишити без змін.
26.10.2021р. позивачем подано до апеляційного господарського суду клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на апеляційну скаргу (вх.№12268), в якому просить суд поновити пропущений процесуальний строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та долучити його до матеріалів справи.
В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаного клопотання позивач посилається на те, що позивачем не було отримано копії апеляційної скарги, у зв`язку із чим, 01.10.2021р. представником позивача було подано до суду апеляційної інстанції відповідне клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, з якими він ознайомився 11.10.2021р.
Враховуючи, що позивачем не було отримано примірника апеляційної скарги та за відсутністю можливості сформувати свою правову позицію, позивач вважає, що строк на подання відзиву було пропущено з поважних причин, які не залежали від волі особи та унеможливили своєчасне подання відзиву, а отже строк на подання відзиву має бути поновлено.
Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, зазначає, що в силу   приписів статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Відповідно до частини 4 статті 262 Господарського процесуального кодексу України, в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи.
З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до зазначеної норми, судом апеляційної інстанції в ухвалі від 30.08.2021р. було встановлено позивачу  строк до 15.09.2021р. включно для подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Тобто, зазначений строк, у відповідності до вищенаведених норм Господарського процесуального кодексу України, є таким, що встановлений судом.
За змістом частин 1 та 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України пропущений учасником процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений судом за умови вчинення учасником процесуальної дії, для вчинення якої було встановлено строк, подання учасником заяви про поновлення процесуального строку та визнання причин пропуску строку поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Натомість відповідно до частини 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України за заявою учасника може бути продовжений строк, який встановлений судом і який не сплив на час звернення учасника справи із заявою. Процесуальний строк може бути продовжений також з ініціативи суду. При цьому суд не може продовжити строк понад встановлений цим Кодексом строк.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2018р.  у справі № 904/5995/16.
Враховуючи, що, виходячи зі змісту вищенаведених норм  статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд може поновити лише пропущений процесуальний строк, що встановлений законом, клопотання про поновлення строку, що встановлений судом, є безпідставним.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в ухвалах від 26.01.2021р. у справі № 911/459/20, від 02.03.2021р. у справі №910/18373/19, від 16.03.2021р.  у справі № 922/634/19.
За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що клопотання позивача про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву не підлягає задоволенню в силу відсутності відповідної процесуальної можливості - незалежно від обставин, якими заявник обґрунтовує вказане клопотання.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 26.10.2021р. представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 05.08.2021р. у справі №922/2718/20 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення Господарського суду Харківської області від 05.08.2021р. у справі №922/2718/20 залишити без змін.

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, а також, що сторони з`явились в судове засідання та надали пояснення в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ "Агро-Антік" (надалі - договір т.1 а.с.11-12), укладеного 29.01.2010р. між ОСОБА_2  та ОСОБА_4 (надалі - продавці) та ОСОБА_1 (надалі - покупець),  продавці в рівних частинах передали, а покупець прийняв у власність частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік", що становить 30%та зобов`язується сплатити за неї грошову суму, що вказана в пункту 3.1. цього договору. 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" зареєстровано в виконавчому комітеті Харківської міської ради Харківської області 20.11.2009р., номер запису 14801020006045459.
Частка, що відчужується ОСОБА_2 , становить 15 % статутного капіталу Товариства, складає 300000,00грн. та на момент укладення його договору, за твердження продавця, внесена повністю.
Частка, що відчужується ОСОБА_4 , становить 15 % статутного капіталу Товариства, складає 300000,00грн. та на момент укладення його договору, за твердження продавця, внесена повністю (пункт 1.1. договору).
Відповідно до пункту 3.1 договору, продаж майна за домовленістю сторін вчиняється за 600000,00грн., які покупець сплачує продавцям, в рівних частинах кожному, під час укладення цього договору.

На засіданні загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" від 29.01.2010р., оформлених протоколом №3 (т.1 а.с.15-16), було, зокрема, прийнято рішення про прийняття ОСОБА_1 до складу учасників із часткою в сумі 600000,00грн., що складає 30% статутного капіталу та затвердження змін до Статуту ТОВ "Агро-Антік" у вигляді додатка до Статуту товариства.
Відповідно до пункту 1.3. Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік", затвердженого загальними зборами учасників протоколом від 29.01.2010р. (з урахуванням змін до статуту державна режстрація змін до установчих документів проведена 19.02.2010р.) (т.1 а.с.13-14)   ОСОБА_1 була учасником Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" та володіла згідно пункту 4.5.1. Статуту 30% загального розміру статутного капіталу товариства.
На засіданні загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" від 10.08.2015р., оформлених протоколом №15 (т.1 а.с.17-40), було, зокрема, прийнято рішення про виключення зі складу учасників ТОВ "Агро-Антік" фізичної особи ОСОБА_1 за систематичне не виконання (неналежним чином виконання) своїх обов`язків перед товариством, перешкоджання своїми діями досягненню мети товариства, здійсненню цілей та задач діяльності товариства та виплату учаснику ОСОБА_1 у робочі часи товариства (згідно з графіком роботи товариства з 09:00 до 17:00 години в будні дні) вартість частини майна товариства, пропорційну її частці у статутному капіталі (виплата учаснику провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. 
Вказане рішення було оскаржено позивачем, проте рішенням Господарського суду Харківської області від 12.10.2015р. у справі №922/4746/15, залишеним без змін постановами Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2015р. та Касаційного господарського суду від 18.01.2016р. було відмовлено в задоволенні позовних вимог про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" та про визнання недійсною нової редакції статуту ТОВ "Агро-Антік", затвердженої рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік", оформленого протоколом № 15 від 10.08.2015р. 

На засіданні загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" від 12.07.2016р., оформлених протоколом №19 (т.1 а.с.63-64), було, зокрема, прийнято рішення про укладення договору з незалежним оцінювачем Фізичною - особою підприємцем Бондаренко Д.М. задля визначення вартості частки майна у розмірі 30% статутного капіталу ТОВ "Агро-Антік", що належали ОСОБА_1 та після виготовлення звіту про оцінку вартості частки майна у розмірі 30% статутного капіталу ТОВ "Агро-Антік" направити ОСОБА_1 письмове повідомлення про необхідність отримання вартості частки майна. Повідомлення направити за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, на вказаних загальних зборах також було прийнято рішення про виплату вартості частки у розмірі 30% статутного капіталу ТОВ "Агро-Антік", що належали ОСОБА_1 в безготівковій формі з рахунку підприємства на банківські реквізити, які повідомить ОСОБА_1 в письмовій формі в чотирнадцятиденний термін з моменту отримання банківський реквізитів ОСОБА_1 . У випадку  неповідомлення у встановлений строку своїх реквізитів, розмістити суму вартості частки у розмірі 30% статутного капіталу ТОВ "Агро-Антік", що належали ОСОБА_1 на окремому банківському рахунку з терміном використання в 12 календарних місяців з дня прийняття даного рішення.
З матеріалів справи вбачається, що на замовлення ТОВ "Агро-Антік" суб`єктом оціночної діяльності ФОП Бондаренком Д.В. на підставі договору про проведення оцінки майна від 22.07.2016р. (т.1 а.с.67) була проведена оцінка вартості майна - частки у статутному капіталі ТОВ "Агро-Антік" станом на 30.09.2015 року.
08.08.2016р. ФОП Бондаренком Д.В.  було складено відповідний Звіт про оцінку вартості майна №28/07/15 (т.1 а.с.68), відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки склала 50640,00грн.
15.10.2016р. ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування їй вартості її частки у статутному капіталі (т.1 а.с.69).
На підтвердження факту направлення вказаного повідомлення відповідачем було надано до матеріалів справи копію опису вкладення у цінний лист та копію фіскального чеку ПАТ "Укрпошта" від 15.10.2016р.№ПН215688426655 (т.1 а.с.71).
Проте, як зазначав відповідач, відповіді на вказаний лист із зазначенням відповідних реквізитів ОСОБА_1 надано не було.

Як зазначав в позовні заяві позивач, після його виключення зі складу учасників товариства відповідач в порушення положень статуту та норм законодавства не здійснив в повному обсязі виплату належної йому частки статутного капіталу в строк до дванадцяти місяців, що і стало підставою для звернення 26.08.2020р. фізичної особи ОСОБА_1 до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила  стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" 600000,00грн., що відповідає її розміру внеску у статутний капітал (30%); 72789,00грн. 3% річних; 246594,98грн. інфляційних (т.1 а.с.1-56).
Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.07.2021р. у даній справі позовні вимоги задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.3 а.с.201-217).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, а також викладеним в апеляційній скарзі доводам апелянта, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Статтею 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту  прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та  юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Частиною першою статті 167 Господарського кодексу України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.
Відповідно до статті 10 Закону України "Про господарські товариства", яка кореспондується з положеннями статті 116 Цивільного кодексу України (станом на час виключення позивача з учасників товариства) учасники товариства мають право: 
а) брати участь в управлінні справами товариства  в  порядку, визначеному  в  установчих  документах,  за  винятком  випадків, передбачених цим Законом; 
б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; 
в) вийти в установленому порядку з товариства; 
г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; 
д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. 
Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства. 
Зі змісту частини 2 статті 64 Закону України "Про господарські товариства" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, вбачається, що виключення учасника з товариства призводить до наслідків, передбачених статтями 54 і 55 цього Закону.
У відповідності до положень статті 54 Закону України "Про господарські товариства" (станом на час виключення позивача з учасників товариства) при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його  частці у статутному  капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк  до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства  вклад може  бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.
Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному  році  до  моменту  його виходу.  Майно,  передане   учасником  товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.
Положеннями частини другої статті 148 Цивільного кодексу України (станом на час виключення позивача з учасників товариства) учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.
Згідно з частиною третьою статті 148 Цивільного кодексу України (в редакції чинній на дату виходу) спори, що виникають у зв`язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом.
Відповідно до частини першої статті 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
За змістом частини 1 статті 66 Господарського кодексу України та статті 139 Господарського кодексу України майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.
Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості активів товариства за вирахуванням вартості його зобов`язань (тобто вартості чистих активів), пропорційній до частки учасника в статутному капіталі товариства.
За наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (стаття 76 ГПК України). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів.
Аналогічний висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2018р. у справі №925/1165/14 (провадження № 12-38гс12), яка відповідно до приписів частини 4 статті 236  Господарського процесуального кодексу України має враховуватись судом до спірних правовідносин при виборі і застосуванні норми права.
З аналізу вказаних правових норм, а також правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду випливає, що позивач має право на розрахунок вартості своєї частки саме на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства.

Як було зазначено вище, на засіданні загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" від 10.08.2015р., оформлених протоколом №15 (т.1 а.с.17-40), було, зокрема, прийнято рішення про виключення зі складу учасників ТОВ "Агро-Антік" фізичної особи ОСОБА_1 за систематичне не виконання (неналежним чином виконання) своїх обов`язків перед товариством, перешкоджання своїми діями досягненню мети товариства, здійсненню цілей та задач діяльності товариства та виплату учаснику ОСОБА_1 у робочі часи товариства (згідно з графіком роботи товариства з 09:00 до 17:00 години в будні дні) вартість частини майна товариства, пропорційну її частці у статутному капіталі (виплата учаснику провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу.
Відповідно до статті 54 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції на день оформлення заяви про вихід) при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.
Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Матеріали справи свідчать про те, що при зверненні до суду з відповідним позовом, позивач зазначав, що після його виходу з товариства він мав право у відповідності до приписів статі 54 Закону України "Про господарські товариства" на відшкодування його частки у статутному капіталі ТОВ "Агро-Антік" у розмірі 30%, що становить 600000,00грн.
Крім того, позивач зазначав, що оскільки станом на день подання позову з позивачем не було проведено розрахунку з позивачем та не було сплачено вартості внесеної частки в статутному капіталі у розмірі 600000,00грн., позивач має право на стягнення 3% відсотків річних та інфляційних витрат.
У відзиві на позовну заяву поданому до місцевого господарського суду 07.09.2020р. відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, з огляду на те, що заявлена позивачем до стягнення сума вартості частки у зв`язку із виходом зі складу учасників товариства у розмірі 600000,00грн. є недоведеною та необґрунтованою.
Зокрема, відповідач зазначав, що на засіданні загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" від 12.07.2016р., оформлених протоколом №19 (т.1 а.с.63-64), було, зокрема, прийнято рішення про укладення договору з незалежним оцінювачем Фізичною - особою підприємцем Бондаренко Д.М. задля визначення вартості частки майна у розмірі 30% статутного капіталу ТОВ "Агро-Антік", що належали ОСОБА_1 та після виготовлення звіту про оцінку вартості частки майна у розмірі 30% статутного капіталу ТОВ "Агро-Антік" направити ОСОБА_1 письмове повідомлення про необхідність отримання вартості частки майна. Повідомлення направити за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, на вказаних загальних зборах також було прийнято рішення про виплату вартості частки у розмірі 30% статутного капіталу ТОВ "Агро-Антік", що належали ОСОБА_1 в безготівковій формі з рахунку підприємства на банківські реквізити, які повідомить ОСОБА_1 в письмовій формі в чотирнадцятиденний термін з моменту отримання банківський реквізитів ОСОБА_1 . У випадку  неповідомлення у встановлений строку своїх реквізитів, розмістити суму вартості частки у розмірі 30% статутного капіталу ТОВ "Агро-Антік", що належали ОСОБА_1 на окремому банківському рахунку з терміном використання в 12 календарних місяців з дня прийняття даного рішення.
На замовлення ТОВ "Агро-Антік" суб`єктом оціночної діяльності ФОП Бондаренком Д.В. на підставі договору про проведення оцінки майна від 22.07.2016р. (т.1 а.с.67) була проведена оцінка вартості майна - частки у статутному капіталі ТОВ "Агро-Антік" станом на 30.09.2015 року.
08.08.2016р. ФОП Бондаренком Д.В.  було складено відповідний Звіт про оцінку вартості майна №28/07/15 (т.1 а.с.68), відповідно до якого ринкова вартість об`єкта оцінки склала 50640,00грн.
15.10.2016р. ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування їй вартості її частки у статутному капіталі (т.1 а.с.69).
Таким чином, відповідач вважав, що вартість частки майна позивача складає 50640,00грн.
На підтвердження факту направлення вказаного повідомлення відповідачем було надано до матеріалів справи копію опису вкладення у цінний лист та копію фіскального чеку ПАТ "Укрпошта" від 15.10.2016р. №ПН215688426655 (т.1 а.с.71).
Проте, як зазначав відповідача, відповіді на вказаний лист із зазначенням відповідних реквізитів ОСОБА_1 надано не було.

Судова колегія з урахуванням правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 24.04.2018р. у справі № 925/1165/14 зазначає, що вартість частини майна товариства, належна до сплати учаснику, який виходить із цього товариства, визначається виключно із дійсної (ринкової вартості) об`єкта оцінки, з урахуванням загальної концепції визначення ринкової вартості об`єктів нерухомого майна та без урахування іншого майна товариства.
За змістом частини 1 статті 66 Господарського кодексу України та статті   139 Господарського кодексу України, майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду неодноразово звертав увагу, що за наявності спору між учасником товариства та самою юридичною особою щодо визначення вартості майна останньої, учасник товариства має право вимагати проведення з ним розрахунків на підставі дійсної вартості чистих активів товариства, а не на підставі вартості, за якою майно обліковується у товаристві. Взяття майна на облік за певною вартістю є односторонньою вольовою дією товариства, яка не може бути беззаперечним доказом дійсної вартості майна. Сторони можуть доводити дійсну вартість майна будь-якими належними доказами (стаття 76 ГПК України). До таких доказів належать, у тому числі, висновки експертів
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.01.2020р. у справі № 924/27/18,  від 03.03.2020р. у справі № 902/368/19, від 23.07.2020р. у справі № 903/744/19, від 15.09.2020р. у справі № 910/17473/16.

З матеріалів справи вбачається, що враховуючи заперечення позивача щодо обґрунтованості звіту про оцінку вартості майна №28/07/2015, наданого відповідачем, який на думку останнього, не відображає реальної ринкової вартості майна підприємства відповідача на момент виключення позивача зі складу засновників та є значно заниженим, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, з`ясування питань, необхідних для вирішення даного спору, та які потребують спеціальних знань, місцевим господарським судом ухвалою від 10.11.2020р. було призначено проведення комплексної судової економічної та будівельно - технічної експертизи (т.1 а.с.229-231).
На вирішення судовому експерту було поставлені наступні питання:
1) Якою є дійсна (ринкова) вартість основних засобів ТОВ "Агро-Антік" (в тому числі нежитлових приміщень, які належали відповідачу на праві приватної власності, інших основних засобів, нематеріальних активів, майна невиробничого призначення, оборотних активів тощо) з урахуванням майнових зобов`язань товариства станом на 01 серпня 2015 року ?
2) Якою є частка майна з урахуванням дійсної (ринкової) вартості основних засобів ТОВ "Агро-Антік", що належить до сплати ОСОБА_1, пропорційно розміру її частки (30% статутного капіталу) у зв`язку з її виключенням з ТОВ "Агро-Антік"?.
Проте, у зв`язку із невиконанням відповідачем вимог судового експерта щодо надання додаткових документів та ухвали суду від 10.02.2021р., справу було повернуто до суду з повідомленням про неможливість надання висновку експертів від 18.05.2021р. №19902/19903/136 (т.3 а.с.75-79).   

Відповідно до частини 10 статті 81 Господарського процесуального кодексу України, в разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
З огляду на безпідставне ухилення відповідача від виконання вимог ухвали місцевого господарського суду щодо надання витребуваних доказів необхідних для проведення експертизи, та будь-яких обґрунтувань та підтверджень стосовно знищення документів необхідних для проведення експертизи, судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо визнання вказаної бездіяльності зловживанням процесуальними правами та з метою захисту порушеного права позивача, а саме отримання частки у статутному капіталі, у відповідності до приписів частини 10 статті 81 Господарського процесуального кодексу України визнання встановленою обставини щодо розміру частки ОСОБА_1 , яка підлягає виплаті у зв`язку з виходом з товариства, в сумі 600000,00грн., що складає 30% статутного капіталу. 

Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що доводи відповідача щодо направлення 15.10.2016р. позивачу повідомлення про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування йому вартості частки у статутному капіталі не підтверджені будь - якими належними доказами, враховуючи наступне.
Як було зазначено вище, на підтвердження факту направлення вказаного повідомлення відповідачем було надано до матеріалів справи копію опису вкладення у цінний лист та копію фіскального чеку ПАТ "Укрпошта" від 15.10.2016р. №ПН215688426655 (т.1 а.с.71).
Пунктом 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, які затверджені  Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. № 270, зазначено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.
Проте, надана відповідачем копія опису вкладення у цінний лист не відповідає вимогам пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених  постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. № 270, а тому не може бути прийнята до уваги як належний та допустимий доказ направлення позивачу відповідного повідомлення про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування їй вартості частки у статутному капіталі.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 13.01.2020р. у справі N 910/28408/15, від 26.03.2020р. у справі № 910/9962/16.
Враховуючи викладене, судова колегія зазначає, що опис вкладення без номеру поштового відправлення не є належним доказом направлення  позивачу відповідного повідомлення про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування їй вартості частки у статутному капіталі.
Крім того, судова колегія зауважує, що копія опису вкладення не містить чіткої дати на поштовому штампі, оригінал даного опису відповідачем до місцевого господарського суду не надавався, у зв`язку з чим неможливо встановити дату направлення такого листа, а доданий до опису вкладення фіскальний чек не підтверджує направлення позивачу повідомлення, оскільки є лише розрахунковим документом та підтверджує надання поштою послуг без зазначення їх виду. 

Разом з тим, з матеріалів справи також вбачається, що у відзиві на позовну заяву поданому до місцевого господарського суду 07.09.2020р. (т.1 а.с.60-62) відповідач наголошував на пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з відповідним позовом, посилаючись на те, що рішення позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Агро-Антік", оформлене протоколом №15, про виключення позивача зі складу учасників ТОВ "Агро-Антік" було прийнято 10.08.2015р.,  яке, в подальшому, було оскаржене ОСОБА_1 до суду.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.10.2015р. у справі №922/4746/15, залишеним без змін постановами Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2015р. та Касаційного господарського суду від 18.01.2016р. було відмовлено в задоволенні позовних вимог про виключення ОСОБА_1 зі складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" та про визнання недійсною нової редакції Статуту ТОВ "Агро-Антік", затвердженої рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік", оформленого протоколом № 15 від 10.08.2015р. 
Враховуючи дату прийняття судового рішення, яким було підтверджено правомірність виключення ОСОБА_1 зі складу учасників товариства - 12.10.2015р., відповідач вважав, що у відповідності до приписів статті 54 Закону України "Про господарські товариства" в строк до 12 місяців з дня виключення позивача з товариства (24.11.2015р.) їй мало бути виплачено вартість частини майна товариства, пропорційну її частці у статутному  капіталі та відповідно строк позовної давності сплив - 10.08.2018р.

Судова колегія зазначає, що главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 цієї Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.
Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі Фінікарідов проти Кіпру).
Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами.
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018р. у справі № 907/50/16.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).
Частинами четвертою, п`ятою статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо позовні вимоги визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України та вирішити питання про наслідки такого спливу, тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму  Цивільного кодексу України
Водночас позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого  статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права.
Отже, суд має право надати особі (визнати право на) судовий захист порушеного права за сукупності умов:
-особа (позивач) наведе поважні, на її думку, причини пропуску позовної давності при зверненні до суду за захистом порушеного права, вказавши на конкретні обставини, які об`єктивно перешкоджали їй звернутися за захистом порушеного права у межах позовної давності, та надасть суду докази, що підтверджують існування цих обставин (стаття 74 Господарського процесуального кодексу України);
-суд за результатами оцінки доказів, наданих на підтвердження цих обставин, встановить їх існування та дійде висновку про їх об`єктивний характер, і, відповідно, про існування поважних причин пропуску позовної давності при зверненні позивача за захистом порушеного права.
За відсутності будь-якої з наведених умов, суд не має права визнавати існування поважних причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, надавати у зв`язку з цим особі (позивачу) судовий захист порушеного права та задовольняти відповідні вимоги.
Аналогічна правова позиція викладена в пункті 9.23 постанови Верховного Суду від 28.01.2020р. у справі № 910/9158/16.
Норми Цивільного кодексу України не встановлюють переліку поважних причин пропуску позовної давності.
Тому, вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, суд, з огляду на положення статті 13 Цивільного кодексу України ("Межі здійснення цивільних прав"), має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання: надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2019р. у справі № 910/15584/16.

При ухваленні оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом було прийнято до уваги твердження позивача, що виплата частки вартості частини  майна  товариства, пропорційна частці позивача в статутному капіталі товариства мала бути здійснена у строк до 12 місяців з дня її виключення.
Проте, у зв`язку із нездійсненням відповідачем відповідної виплати з дня виключення позивача з товариства в строк до 12 місяців, трирічний строк для звернення позивача до суду про відшкодування частки у статутному капіталі при виході зі складу товариства, має відраховуватись з наступного дня від останнього дня дванадцятимісячного строку, передбаченого для здійснення виплати.
З матеріалів справи вбачається, що як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи позивач наголошував, що трирічний строк для звернення позивача до суду з позовом про відшкодування частки у статутному капіталі при виході зі складу товариства, має відраховуватись з наступного дня від останнього дня дванадцятимісячного строку, передбаченого для здійснення виплати, тобто з 13.07.2020р. 
Таким чином, позивач вважав, що враховуючи дату подання позовної заяви 26.08.2020р., ним було пропущено строк позовної давності не більше ніж на місяць.
Проте, вказані доводи позивача є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає правомірними висновок місцевого господарського суду про те, що трирічний строк на звернення до суду, встановлений статтею 257 Цивільного кодексу України закінчився 11.08.2019р.

Одночасно з матеріалів справи також вбачається, що 02.07.2021р. позивачем було подано до господарського суду Харківської області клопотання про визнання поважними причин пропуску строку на звернення до суду з відповідним позовом (т.3 а.с.186-193).
В обґрунтування наявності підстав для задоволення вказаного клопотання позивач посилався на те, що повідомлення про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування йому вартості його частки у статутному капіталі, яке нібито було надіслано відповідачем на його адресу 15.10.2016р., ним отримано не було, а надані до матеріалів справи докази на підтвердження його направлення є неналежними.
Крім того, позивач зазначав, що є людиною похилого віку та має проблеми зі здоров`ям. Так, відповідно до виписки № 5195 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, у період з 26.12.2017р. по 29.12.2017р. позивач проходив лікування у Національному інституті терапії імені Л. Т. Малої Національної академії медичних наук України (т.3 а.с.109).
Відповідно до виписки з історії хвороби № 18725 від 17.08.2019р., позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Харківській міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги проф. О. І. Мещанінова у період з 12.08.2019 року до 17.08.2019р. (т.3 а.с. 111).
Окрім цього, позивач зазначав про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер єдиний син - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (т.3 а.с. 112), що, безумовно, спричинило позивачу важкі моральні страждання та призвело до погіршення здоров`я позивача.
Отже, враховуючи не повідомлення відповідачем про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування їй вартості її частки у статутному капіталі, значні проблеми зі здоров`ям та пережите горе, позивач просив суд задовольнити відповідне клопотання про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду з відповідним позовом.

Питання поважності причин пропущення позовної давності (наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову) вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.
При вирішенні питання про захист порушеного права, у разі пропущення позовної давності суд: а) у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які обґрунтовують поважність причин пропущення позовної давності; б) вирішує дане питання у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини; в) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставини справи в їх сукупності, керуючись законом.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").
Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.
До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992).
Оскільки до поважних причин пропуску позовної давності мають бути віднесені обставини, що виникли незалежно від волі особи, яка мала право відповідної вимоги та об`єктивно унеможливили звернення цієї особи за судовим захистом у період дії позовної давності, обставини невиконання відповідачем обов`язку щодо виплати позивачу її частки у статутному капіталі товариства на протязі п`яти років, у зв`язку з виключенням зі складу товариства; відсутність доказів вчинення відповідачем дій щодо здійснення такої виплати, зокрема розміщення коштів на банківському рахунку, як було вирішено на позачергових загальних зборах учасників відповідача від 12.07.2016р. (т.1 а.с.63-64); відсутність належних доказів направлення відповідачем на адресу позивача повідомлення про необхідність надання банківських реквізитів для перерахування їй вартості її частки у статутному капіталі; зважаючи на похилий вік, стан здоров`я позивача та втрату єдиної дитини (сина), колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про поважність причин пропуску строку на звернення  позивача - ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом з метою захисту порушеного права.
У відповідності до приписів частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що зазначені позивачем обставини щодо наявності підстав для поновлення строку позовної давності є неналежними, оскільки відповідно до правової викладеної у постанові Верховного Суду від 10.12.2019р. у справі № 910/15584/16, суд вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, з огляду на положення статті 13 Цивільного кодексу України, має враховувати добросовісність поведінки як позивача (заявника), так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання: надані сторонам права та покладені на них обов`язки тощо.
При вирішенні даної справи місцевим господарським судом було враховано добросовісність поведінки як позивача так і відповідача, про що було зазначено вище,  а отже зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами та  особливості їх нормативного регулювання, з метою реалізації гарантованого чинним законодавством права на вихід зі складу засновників відповідача, колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання вартості частини майна, пропорційної його частці в  статутному капіталі.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 600000,00грн., що відповідає розміру внеску позивача у статутний капітал товариства в розмірі 30%.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 72789,00грн. та інфляційних в сумі 246594,98грн., судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Крім того, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 розміщена в розділі I "Загальні положення про зобов`язання" книга 5 Цивільного кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Зміст статті 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.
За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У постанові Верховного Суду від 23.01.2018р. у справі № 906/1283/16, викладено правову позицію про те, що учасник господарського товариства, який вийшов зі складу останнього, вправі вимагати сплати вартості майна з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.
Аналіз статті 625 Цивільного кодексу України   вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. 
Колегія суддів, перевіривши наданий розрахунок позивача щодо нарахування ним 3% річних в розмірі 72789,00грн. та інфляційних в сумі 246594,98грн, вважає, що він є арифметично вірним та відповідає чинному законодавству, погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Харківської області від 05.07.2021р. у справі №922/2718/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Антік" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 05.07.2021р. у справі №922/2718/20 залишити без змін.
Повний текст постанови складено 28 жовтня 2021р. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.  

Головуючий суддя                                                                    В.В. Лакіза

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

Суддя                                                                                           Л.М. Здоровко