Ухвала
11 листопада 2021 року
м. Київ 
 
справа № 2-17/1999
провадження № 51- 360зно17
Суддя Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 розглянула заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 13 травня 1999 року за нововиявленими обставинами і
встановила:
Згідно із вироком Запорізького обласного суду від 5 лютого 1999 року, з урахуванням ухвал Верховного Суду України від 13 травня 1999 року та Запорізького обласного суду від 16 червня 2000 року, ОСОБА_2 було засуджено за пунктами «а», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142, частинами 3, 4 ст. 81, частинами 2, 3 ст. 140, ч. 1 ст. 81, ст. 208 Кримінального кодексу України 
1960 року до покарання у виді довічного позбавлення волі. 
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 04 жовтня 2021 року заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 
13 травня 1999 року за нововиявленими обставинами та додані до цього звернення матеріали повернуто до Касаційного кримінального суду Верховного Суду для прийняття рішення відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвалою судді Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року заяву засудженого ОСОБА_2 залишено без руху та надано йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків.
Також Суд, згідно з приписом ст. 20 КПК України, роз`яснив засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.
На виконання зазначеної ухвали Суду в межах зазначеного строку засуджений ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із заявою  за нововиявленими обставинами з аналогічних підстав, просить відкрити кримінальне провадження за нововиявленими обставинами, постановити рішення, яким скасувати ухвалу Верховного Суду України від 13 травня 1999 року. Вважає, що нововиявленими обставинами у його справі є порушення права на захист, встановлене в рішенні Європейського суду з прав людини «Довженко проти України» від 12 січня 
2012 року, на яке він посилався в своїй попередній заяві. 
В заяві також міститься прохання про призначення йому захисника з Регіонального центру з надання вторинної безоплатної правової допомоги, а також про розгляд справи Верховним Судом із його участю у режимі відеоконференції.
Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження, усунення суперечностей у доказах та перевірки процедури розгляду справи. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути. 
Як убачається зі змісту заяви ОСОБА_2 від 02 листопада 2021 року, недоліки, про які було зазначено в ухвалі судді Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року ним не усунуто. 
У своїй новій заяві засуджений ОСОБА_2 знову вказав як суд касаційної інстанції Верховний Суд України, однак, відповідно до положень п. 21 ч. 1 ст. 3 КПК України, судом касаційної інстанції є Верховний Суд. При цьому засуджений знов не вказує вимоги в частині перегляду ухвали Верховного Суду України від 13 травня 1999 року.
Засуджений ОСОБА_2 , звертаючись саме до суду касаційної інстанції із заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, повинен був зазначити про конкретні обставини, що в розумінні кримінального процесуального закону є нововиявленими, тобто такими, що виникли під час розгляду справи судом касаційної інстанції та не були відомі під час розгляду справи у касаційному порядку, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування своєї позиції, а також час, коли він дізнався чи міг дізнатися про такі обставини. 
Як вбачається з матеріалів провадження, ухвала Верховного Суду України, якою переглянуто кримінальну справу відносно  ОСОБА_2 , постановлена 13 травня 1999 року, тобто більше 22 років тому. Як на єдину підставу для перегляду за нововиявленими обставинами засуджений посилається на рішення Європейського суду з прав людини «Довженко проти України» від 12 січня 
2012 року, що не є нововиявленою обставиною в розумінні ст. 459 КПК України.
Таким чином, підстави, на які посилається засуджений у своїх заявах, є необґрунтованими. 
Згідно із положеннями п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки скарги, яку залишено без руху.
Водночас, прохання засудженого про призначення йому захисника із Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги не може бути вирішено на даній стадії провадження, оскільки такі питання вирішуються судом касаційної інстанції у разі відкриття кримінального провадження за нововиявленими обставинами, про що йому повідомлялося в ухвалі судді Верховного Суду від 18 жовтня 2021 року. 
Проте, засуджений не позбавлений процесуального права особисто звернутися до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із зверненням про надання йому захисника.
Оскільки заява  ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами підлягає поверненню на підставі ч. 3 ст. 464 КПК України, то його клопотання про розгляд справи Верховним Судом із його участю у режимі відеоконференції задоволенню не підлягає.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 429, 462, 464, 467 КПК України, суддя
постановила:
Заяву засудженого  ОСОБА_2 про перегляд ухвали Верховного Суду України від 13 травня 1999 року за нововиявленими обставинами щодо нього повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                        ОСОБА_1