Постанова
Іменем України                                  
 
25 жовтня 2021 року
м. Київ
 
справа № 796/142/2018
провадження № 61-40571ав18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 червня 
2018 рокуу складі судді Болотова Є. В., у справі за заявою  ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст вимог заяви та ухвали апеляційного суду
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Апеляційного суду міста Києва, як до суду першої інстанції, із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 12 вересня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк») до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто солідарно з неї на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 705 303,70 грн та третейський збір у розмірі 7 453,04 грн. 
 
Заяву мотивувала тим, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 вересня 2014 року ухвалено з порушенням її прав як споживача послуг банку, оскільки в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» справа не підвідомча третейському суду.
 
На обгрунтування пропуску строку на подання заяви про скасування вказаного рішення, заявник посилалася на те, що про існування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 12 вересня 2014 року їй стало відомо лише у березні 2018 року, після того як співробітниками поліції було доведено до відома її сина - ОСОБА_2 інформацію щодо наявності відкритого виконавчого провадження на примусове виконання рішення третейського суду та отримання її представником - адвокатом Джулаєм Д. О. відповіді від Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків на адвокатський запит. 
 
Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила поновити строк на оскарження рішення третейського суду, та скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 12 вересня 2014 року у справі № 1302-14 за позовом АТ «Укрсоцбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києвавід 15 червня 2018 року заяву 
 ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 12 вересня 2014 року повернуто заявнику.
 
Повертаючи заяву, суд зазначив, що заява про скасування рішення третейського суду подана заявником після спливу строку, передбаченого пунктом 1 частини п`ятої статті 454 ЦПК України, який є преклюзивним і поновленню не підлягає, а тому закінчення цього строку є безумовною підставою для повернення заяви про скасування рішення третейського суду.
 
Узагальнені доводи апеляційної скарги
 
У липні 2018 року до Верховного Суду надійшла апеляційна скарга 
ОСОБА_1 , у якій заявник просила скасувати ухвалу Апеляційного суду міста Києвавід 15 червня2018 рокута поновити їй строк на оскарження рішення третейського суду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права. 
 
Апеляційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не надав надежної оцінки її доводам про поважність причин пропуску процесуального строку на подання заяви про скасування рішення третейського суду, зокрема, що вона не була повідомлена про розгляд справи третейським судом, копії рішення третейського суду не отрмувала, про наявність рішення третейського суду від 12 вересня 
2014 року дізналася у березні 2018 року.
 
Станом на момент розгляду справи відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надійшов. 
 
Рух справи у суді апеляційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 ,на ухвалу Апеляційного суду міста Києва15 червня 2018 року та витребувано матеріали справи.
 
У вересні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2018 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 грудня 2019 року апеляційне провадження зупинено до закінчення розгляду Першим сенатом Конституційного Суду України справи за конституційною скаргою громадянки Російської Федерації ОСОБА_3 за вхідним № 18/206 від 14 січня 2019 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року поновлено апеляційне провадження у справі 
 
Позиція Верховного Суду, як суду апеляційної інстанції, та нормативно-правове обґрунтування
 
Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 ЦПК України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.
 
Відповідно частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про повернення заяви заявникові проводиться без повідомлення учасників справи.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України,розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Відповідно до частини другої статті 51 Закону України «Про третейські суди», рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.
 
Згідно з частиною четвертою статті 51 Закону України «Про третейські суди», заяву про скасування рішення третейського суду може бути подано до компетентного суду сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейського суду.
 
Відповідно до частин першої статті454 ЦПК України, сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.
 
Частиною п`ятою статті 454 ЦПК України встановлено, що заява про скасування рішення третейського суду подається протягом дев`яноста днів: стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, - з дня прийняття рішення третейським судом (пункт 1); особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом(пункт 2).
 
Згідно з частиною сьомою статті 454 ЦПК України, заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п`ятою або шостою цієї статті, повертається.
 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Строк, передбачений пунктом 1 частиною п`ятою статті 454 ЦПК України, є преклюзивним (припиняючим) і з урахуванням положень частини сьомої статті 454 ЦПК України, поновленню не підлягає, тобто його закінчення є безумовною підставою для повернення заяви.
 
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду: від 04 червня 2018 року у справі № 796/37/2018, від 04 червня 2018 року у справі № 795/305/18-ц, від 06 серпня 2018 року у справі № 795/310/18.
 
Установивши, що сторона третейського розгляду - ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 12 вересня 2014 року, лише 07 червня 
2018 року, апеляційний суд, як суд першої інстанції, дійшов правильно висновку про повернення заяви про скасування рішення третейського суду заявнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 454 ЦПК України, оскільки заяву про скасування зазначеного рішення було подано після спливу дев`яноста днів з дня прийняття рішення третейського суду, тобто з пропуском преклюзивного строку на оскарження рішення третейського суду.
 
Аргументи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що строк на оскарження рішення третейського суду пропущений з поважних причин, а тому такий строк підлягає поновленню, Верховний Суд відхиляє, оскільки вони зводяться до власного тлумачення заявником норм процесуального закону, який не передбачає можливості для поновлення строку на оскарження рішення третейського суду, встановленого пунктом 1 частини п`ятої статті 454 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанцій стосовно встановлених обставин та застосування норм права, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував, а тому не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду. 
 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
 
Узагальнюючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргиОСОБА_1 .
 
Керуючись статтями 24, 351, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 червня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                     Г. І. Усик
 
І. Ю. Гулейков
 
А. С. Олійник