Постанова
Іменем України
7 грудня 2021 року  
м. Київ
справа № 752/18377/18
провадження № 51-1929км21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючого	ОСОБА_1 ,	
суддів	ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 	
за участю: секретаря судового засідання	  ОСОБА_4 ,	
прокурора	ОСОБА_5 ,	
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки м. Одеси, 
засудженої за вчинення злочину, передбаченого частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Обставини справи
1.  Голосіївський районний суд м. Києва вироком від 30 червня 2020 року засудив ОСОБА_6 за частиною 2 статті 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і на підставі статті 75 КК суд звільнив її від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік.
2.  Суд визнав доведеним, що засуджена за невстановлених досудовим розслідуванням обставин незаконно придбала та зберігала при собі наркотичний засіб метадон (фенадон) загальною масою 5,264 г у 63 згортках та сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол) загальною масою 7,337 г., які 19 листопада 2015 року о 19:25 на вул. Деміївській, 53 у м. Києві вилучили у неї працівники поліції.
3. Київський апеляційний суд ухвалою від 18 лютого 2021 року залишив вирок без змін.
Вимоги і доводи касаційної скарги 

4. У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на частину 1 статі 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. 
5.  Зокрема він не погоджується із тим, що апеляційний суд підтримав висновок місцевого суду про недоведеність вчинення злочину з метою збуту. На обґрунтування своєї позиції прокурор зазначає, що цей суд не надав належної оцінки тому факту, що вилучені у засудженої наркотична речовина та сильнодіючий лікарський засіб були розфасовані у 63 пакети, загальна вага наркотичного засобу становить великий розмір. Окрім того, він вказує на те, що засуджена на обліку у лікаря нарколога не перебуває, на час скоєння кримінального правопорушення суспільно корисною працею зайнята не була, при вилученні наркотичних засобів при понятих сама повідомила, що придбала вказані речовини з метою їх подальшого збуту.
6.  Апеляційний суд не розглянув належним чином та не спростував в ухвалі доводів апеляційної скарги прокурора щодо неправильної кваліфікації діяння, що, на думку прокурора, призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема не застосування судом частини 2 статті 307 КК.
Позиції учасників судового провадження

7.  Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило. 
8.  У судовому засіданні прокурор підтримав доводи касаційної скарги та просив її задовольнити. 
Оцінка Суду

9.  Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні касаційної скарги належить відмовити.
10.  Згідно з частиною 3 статті 62 Конституції України та статтею 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдиною версією, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожен елемент складу злочину, який визначає його кваліфікацію за кримінальним законом.
11.  Засуджена обвинувачувалась у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів з метою збуту у великих розмірах, за що передбачена відповідальність за частиною 2 статті 307 КК. Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність мети збуту, і, виходячи з встановлених фактичних обставин, змінив правову кваліфікацію діяння засудженої на частину 2 статті 309 КК. 
12.  Свій висновок суд обґрунтував, зокрема, тим, що обвинувачення не надало достатніх доказів, які в своїй сукупності поза розумним сумнівом спростували б версію сторони захисту про призначення вилучених засобів для власного споживання. Суд взяв до уваги показання самої засудженої, яка зазначала, що придбала наркотичний засіб для себе, оскільки той час вживала кілька пакетиків наркотику у день. Також суд першої інстанції встановив, що засуджена проходила тривале лікування від наркоманії, на підставі чого дійшов висновку, що вказана обставина опосередковано підтверджує версію сторони захисту.
13.  За вказаних обставин сам собою розмір та спосіб пакування вилученої наркотичної речовини не можуть спростувати розумний сумнів у наявності мети збуту при придбанні та зберіганні засудженою виявлених в неї наркотиків. Сторона обвинувачення не надала будь-яких доказів, які в спростували, що наркотик був вже придбаний у такому пакуванні. Не представило обвинувачення суду і доказів будь-яких домовленостей засудженої про збут наркотичних засобів або інших обставин, які свідчили б про її намір збути вилучені в неї наркотичні засоби. Посилання сторони обвинувачення на показання засудженої, надані працівникам поліції при понятих під час вилучення наркотичних засобів, суд правильно не взяв до уваги, виходячи з вимог частини 7 статті 97 КПК.
14.  Виходячи з наведеного, у Суду немає підстав ставити під сумнів правильність оцінки судом першої інстанції наданих сторонами доказів і його висновок про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 КК.
15.  Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави для прийняття такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, апеляційний суд не встановив, а стосовно доводів прокурора, викладених в апеляції та аналогічних доводам у касаційній скарзі, навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статті 419 КПК.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Київського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                            ОСОБА_3