УХВАЛА

08 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 280/1007/20
адміністративне провадження № К/9901/33911/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Губської  О.А., 
перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року
у справі № 280/1007/20
за позовом ОСОБА_1 
до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області та Державної судової адміністрації України
про визнання протиправними дій і бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, (третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області), в якому просив:
- визнати протиправними дії Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області в частині визначення розміру надбавки за вислугу років у період з 01 серпня 2003 року по 31 грудня 2005 року, з    січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 17 травня 2011 року у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльності, що полягала у не проведенні нарахування та виплати надбавки ОСОБА_1 за вислугу років до заробітної плати за період у відповідності до частини 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку;
- зобов`язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2003 року по 31 грудня 2005 року, з січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 17 травня 2011 року надбавку за вислугу років в розмірі, визначеному частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів» з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: від окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу, та з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;
- зобов`язати Територіальне управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) ОСОБА_1 за період з період з 01 серпня 2003 року по 31 грудня 2005 року, з січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 17 травня 2011 рок заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України здійснити фінансування Територіальному управлінню державної судової адміністрації України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років частиною четвертою статті 44 Закону України «Про статус суддів»  з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до      Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»     за періоди з 01 серпня 2003 року по 31 грудня 2005 року, з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 01 січня 2012 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Територіального управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області в частині визначення ОСОБА_1 розміру надбавки за вислугу років у період 01 серпня 2003 року по 31 грудня 2005 року, з    січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 17 травня 2011 рок у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльності, що полягала у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за період у відповідності до частини 4      статті 44 Закону України «Про статус суддів»     у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку.
Зобов`язано Територіальне управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (з урахуванням різниці виплаченої суми) за період з 01 серпня 2003 року по 31 грудня 2005 року, з    січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 17 травня 2011 рок надбавку за вислугу років в розмірі визначеному частиною четвертою      статті 44 Закону України «Про статус суддів»     з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: від окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, індексації доходу, та з урахуванням компенсації відповідно до      Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Зобов`язано Територіальне управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (з урахуванням різниці виплаченої суми) за період з період з 01 серпня 2003 року по 31 грудня 2005 року, з    січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 17 травня 2011 рок заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно з урахуванням компенсації відповідно до      Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
У частині зобов`язання Державної судової адміністрації України здійснити фінансування Територіальному управлінню державної судової адміністрації України в Запорізькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів коштів для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років - відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року скасовано в частині зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2003 року по 31 грудня 2005 року, з    січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 17 травня 2011 рок надбавку за вислугу років, заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з урахуванням компенсації відповідно до      Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»     і в цій частині в позові відмовлено.
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року в адміністративній справі № 280/1007/20 залишено без змін.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у задоволенні клопотання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про відстрочення сплати судового збору відмовлено.
Визнано неповажними причини пропуску Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Запорізькій області строку на касаційне оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі № 280/1007/20.
Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі № 280/1007/20 - залишено без руху.
Скаржнику надано строк десять днів з дня вручення копії ухвали для зазначення інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з наданням відповідних доказів, а також надання до суду документа про сплату судового збору в установленому  законом  розмірі.
На усунення недоліків касаційної скарги скаржником подано клопотання, в якому заявник просить поновити процесуальний строк, до якого додано платіжне доручення, яке підтверджує сплату судового збору за подання даної касаційної скарги.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку скаржник вказує, що з первинною касаційною скаргою відповідач звернувся до Верховного Суду у строк встановлений частиною 1 статті 329 КАС України, однак, касаційна скарга відповідача була повернута судом касаційної інстанції. Як зазначає заявник  після повернення ТУ ДСА України в Запорізькій області було негайно усунуто недоліки касаційної скарги та повторно подано до Верховного Суду. Проте, ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2021 року вищезазначену касаційну скаргу було повернуто скаржнику. Заявник зазначає, що після отримання ухвали Верховного Суду  від 13 серпня 2021 року відповідачем без зволікань усунуто недоліки касаційної скарги шляхом зміни в ній підстав касаційного оскарження та повторно направлено касаційну скаргу. На думку скаржника, з вищезазначеного вбачається, що кожного разу після повернення Верховним Судом касаційних скарг не просто повторно подавалися касаційні скарги, а вживалися заходи щодо усунення недоліків касаційних скарг. Також заявником вказано, що звертаючись до Верховного Суду з касаційними скаргами, відповідач не міг передбачити тієї обставини, що касаційні скарги будуть повернуті скаржнику.
Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку, вирішуючи клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження колегія суддів виходить з наступного.
Суд повторно звертає увагу скаржника, що за змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Поряд з цим суд касаційної інстанції зазначає, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними.
Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2021 року касаційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.
29 липня 2021 року скаржник повторно звернувся до Верховного Суду проте, ухвалою Верховного Суду від 13 серпня 2021 року касаційну скаргу також повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.
Копію зазначеної ухвали Верховного Суду від 13 серпня 2021 року скаржник отримав 19 серпня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Повторно з касаційною скаргою скаржник звернувся 08 вересня 2021 року, тобто через 20 днів після отримання копії ухвали Верховного Суду про повернення касаційної скарги.
Суд звертає увагу скаржника, що в ухвалі Верховного Суду про повернення касаційної скарги скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Однак при поданні касаційних скарги скаржником не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Водночас, у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження скаржник не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність до статті 330 КАС України. При цьому, такі дії залежали виключно від скаржника.
Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.
Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Таким чином наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.
Верховний Суд звертає увагу скаржника, що, вирішуючи питання поновлення строку касаційного оскарження,       суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первісної касаційної скарги, а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків.
При цьому, суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку - майже три місяці з ухвалення постанови суду апеляційної інстанції, обставини пропуску строку звернення до суду, які залежали виключно від волевиявлення скаржника, а непереборних обставин скаржником не наведено, а Судом не встановлено.
Також Верховний Суд вважає, при належному добросовісному відношенні касатор не був позбавлений можливості подати касаційну скаргу в найкоротший строк після отримання ухвали Верховного Суду про повернення касаційного оскарження, проте таким правом не скористався.
Суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).
У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.
Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.
Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд приходить до висновків, що наведене в клопотанні скаржника не може бути підставою для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Пунктом 1 частини четвертої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ :
Відмовити у задоволенні клопотання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року та постановм Третього апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі № 280/1007/20.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 квітня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року у справі № 280/1007/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області та Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій і бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Судді	О.В. Калашнікова М.В. Білак  О.А. Губська