Ухвала
09 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 521/20607/18 
провадження № 61-19037ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палубне» 
до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги; за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палубне» про визнання протоколів недійсними, відшкодування збитків та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палубне» (далі - ОСББ «Палубне») звернулося до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з позовом, у якому просило стягнути заборгованість за надані комунальні послуги, у розмірі 32 792,57 грн. 
У  березні 2019 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до ОСББ «Палубне» із зустрічним позовом, у якому просили визнати недійсним протокол загальних зборів ОСББ «Палубне» № 2 від 20 березня 2016 року; визнати недійсним протокол № 11/2016 засідання правління ОСББ «Палубне» від 14 жовтня 2016 року в частині 1 «Затвердження розміру внесків та платежів за опалення та гаряче водопостачання (підігрів) на опалювальний сезон 2016-2017 років та в частині 2 «Затвердження штатної одиниці сантехніка для обслуговування будинків в опалювальному сезоні»; визнати недійсним протокол № 01/2017 засідання правління ОСББ «Палубне» від 30 січня 2017 року; визнати недійсним протокол 
№ 08/2017 засідання правління ОСББ «Палубне» від 25 жовтня 2017 року в частині пункту 2 «Затвердження тарифу за опалення в опалювальному сезоні 
2017-2018 рр.»; визнати недійсним протокол № 01/2018 засідання правління ОСББ «Палубне» від 25 січня 2018 року; визнати недійсним протокол № 03/2018 засідання правління ОСББ «Палубне» від 19 вересня 2018 року, в частині пункту 3 «Прийняття екстрених заходів до співвласників ОСББ «Палубне», які мають заборгованість по сплаті внесків і платежів більше трьох місяців; та в частині пункту 4 «Індексація тарифу на послуги з вивезення твердих побутових відходів та коригування внесків та платежів згідно з рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 316 від 26 липня 2018 року»; стягнути з ОСББ «Палубне» збитки у розмірі 17 178,52 грн та 50 000 грн моральної шкоди.
29 липня 2020 року зустрічний позов ОСОБА_2  залишено без розгляду. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2020 року позов ОСББ «Палубне» задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСББ «Палубне» заборгованість за оплату комунальних послуг у розмірі 32 792, 57 грн.
У задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 
2020 року заяву ОСББ «Палубне» задоволено частково. Стягнуто в рівних частках із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ОСББ «Палубне» судовий збір у розмірі 
1 762 грн, тобто по 881 грн з кожного витрати на правничу допомогу у розмірі 6 558,51 грн. В іншій частині заяви відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року апеляційні скарги   ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 липня 2020 року та додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 вересня 2020 року залишено без змін. 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2021 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просять скасувати постанову Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року, справу направити на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом спору у даній справі є вимоги майнового характеру за первісним позовом щодо  стягнення заборгованості за комунальні послуги у розмірі 
32 792,57 грн. За зустрічним позовом предметом спору є вимоги як немайнового характеру (визнання протоколів недійсними), так і майнового характеру щодо стягнення збитків та моральної шкоди у сумі  67 178,52 грн (17 178,52+50 000).
Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2021 року не перевищують двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 * 250 = 567 500).
Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону та заявлених позовних вимог дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести дану справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин за первісним та зустрічним позовами.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства. 
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазначили, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки застосування законодавства  у спірних правовідносинах має бути не тільки чітким та зрозумілим, а й ефективним.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав вважати, що наведені заявниками підстави є такими, що розгляд саме цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики, та зводяться до їхньої незгоди з оцінкою зібраних судами у справі доказів та встановлених обставин із одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, й в цілому до заперечення результату розгляду справи судами.
Крім того, у чому саме полягає фундаментальне значення саме цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, заявниками не обґрунтовано.
Стосовно виняткового значення справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зазначено, що дана справа має виняткове значення для них, як учасників справи, які подають касаційну скаргу, оскільки прийняття ОСББ будь-яких рішень без дотримання встановлених законодавством України процедур тягне загрозу зловживання владними повноваженнями та порушення прав усіх мешканців обслуговуючого будинку. 
Однак аналіз наведених заявниками доводів не дає підстав для висновку про те, що дана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки зазначені доводи не свідчать про наявність виняткового значення.  
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. 
Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 
2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), №40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], § 230, 
№ 36760/06, ЄСПЛ 2012). 
Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії»  (Zubac v. Croatia), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 
2011 року, № 15276/07, та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).
Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 
2018 року № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.
Отже, за прецедентною практикою ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
Вказівка в резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду 
від 29 вересня 2021 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на постанову Одеського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палубне» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги; за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Палубне» про визнання протоколів недійсними, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                          Ю. В. Черняк
 
                                                                                                                      І. А. Воробйова
 
                                                                                                                      Р. А. Лідовець