ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/12754/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 жовтня 2021 року                                                                       м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
  В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, в якому просив суд:
-          визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві № 0001343-3314-2650 від 10.09.2019, якими ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 305436,80 грн.;
-          визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві за № Р/0001343-3314-2650 від 10.09.2019, якими ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 189324,24 грн.
Позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування йому податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, адже податковим органом не було враховано, що вказане майно було відчужене іншій особі за договором купівлі-продажу.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2021 р. адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неповне дослідження доказів у справі, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору. 
Апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції не було враховано докази, надані стороною відповідача щодо того, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на нежитлове приміщення було скасоване 03.07.2019 згідно реєстраційної дії державного реєстратора. Крім того, позивач, станом на 24.05.2021, не звертався до ГУ ДПС у м. Києві з письмовою заявою щодо проведення звірки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на підставі оригіналів відповідних документів.  
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.07.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у порядку письмового провадження на 29.09.2021.
Розгляд апеляційної скарги 29.09.2021 не відбувся з поважних причин.
Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, протоколом позачергових зборів учасників ТОВ "Покровський ремонтно-механічний завод" № 10 від 22.05.2017 було прийнято рішення повернути суму боргу ОСОБА_1 , об`єктами нерухомості, зокрема, об`єктом нерухомого майна: будівля головного виробничого корпусу; місце розташування (адреса): АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 892349312121; загальною площею: 11 269,3 кв.м. (тут і далі по тексту - нерухоме майно).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.05.2017 № 87802906, дата державної реєстрації - 03.04.2017; підстава виникнення права власності: протокол позачергових зборів Учасників ТОВ "Покровський ремонтно-механічний завод", серія та номер: 10, виданий, 22.05.2017, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю "Покровський ремонтно-механічний завод"; акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 22.05.2017; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35321247 від 23.05.2017, приватний нотаріус Павловська Ганна Олегівна, Дніпропетровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.
Згодом, 01.12.2017 між позивачем, продавець, та ОСОБА_2 , покупець, було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за умовами якого, продавець передав, а покупець прийняв у власність нежитлове приміщення - Будівлю головного виробничого корпусу Літ. 3 загальною площею 11269,3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та сплатив за неї обумовлену цим договором грошову суму (п. 1 договору купівлі-продажу).
Вказаний Договір купівлі-продажу підписаний продавцем і покупцем та посвідчений        Нотари О.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 01.12.2017 і зареєстрований у реєстрі за № 244.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.04.2020 № 206745059: номер запису про право власності: 23693480; дата державної реєстрації: 01.12.2017; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 244, виданий 01.12.2017, видавник: приватний нотаріус Київського міського округу Нотари О.І.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38475740 від 01.12.2017, приватний нотаріус Нотари Олег Іванович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; право власності скасовано 03.07.2019; відомості внесено до реєстру 04.07.2019, ОСОБА_3 , Комунальне підприємство "Реєстратор", м. Київ, індексний номер рішення: 47609279.
10.09.2019 ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення № 0001343-3314-2650 та № Р/0001343-3314-2650, яким позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яке сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у сумі 305436,80 грн. та 189324,24 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення позивачем були оскаржені до Державної податкової служби України, проте, рішенням від 19.05.2020 № 16588/16/99-00-08-0504-06, скаргу позивача залишено без розгляду.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з 01.12.2017 право власності на будівлю виникло у ОСОБА_2 і з цієї дати припинилося право власності позивача на вказане нежитлове приміщення. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність права власності позивача на Будівлю головного виробничого корпусу Літ. 3 загальною площею 11269,3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у 2018-2019 роках.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень п. п. 266.1.1 п. 266. 1 ст. 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.
У силу приписів п. п. 266.2.1 п. 266.2. ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
При цьому, згідно норм п. п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до п. п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що, дійсно, у позивача виникло право власності на нерухоме майно на підставі протоколу позачергових зборів Учасників ТОВ "Покровський ремонтно-механічний завод" від 22.05.2017 № 10 ТОВ "Покровський ремонтно-механічний завод", та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 35321247 від 23.05.2017 приватного нотаріуса Павловської Ганни Олегівни, Дніпропетровського міського нотаріального округу.
Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Таким чином, з 23.05.2017, моменту державної реєстрації, у позивача виникло право власності на нерухоме майно.
За приписами ч. 1 ст. 348 ЦК України, підставою припинення права власності, зокрема, є відчуження власником свого майна.
Водночас, 01.12.2017 між позивачем (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за умовами якого, продавець передав, а покупець прийняв у власність нежитлове приміщення - Будівлю головного виробничого корпусу Літ. 3 загальною площею 11 269, 3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та сплатив за неї обумовлену цим договором грошову суму.
Так, вказаний договір купівлі-продажу підписаний продавцем і покупцем та посвідчений приватним нотаріусом 01.12.2017 і зареєстрований у реєстрі за № 244.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.04.2020 № 206745059: номер запису про право власності: 23693480; дата державної реєстрації: 01.12.2017; підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, серія та номер: 244, виданий 01.12.2017, видавник: приватний нотаріус Київського міського округу Нотари О.І.
Тож, з наведеного слідує, що саме з 01.12.2017 право власності на Будівлю головного виробничого корпусу Літ. 3 загальною площею 11 269, 3 кв.м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , виникло у ОСОБА_2 і з цієї дати припинилося право власності позивача на вказане нежитлове приміщення. Висновки суду першої інстанції в цій частині (нежитлове приміщення перебувала у власності позивача в період з 23.05.2017 по 30.11.2017, тому, і податок на нерухоме майно має нараховуватися саме за цей період) є цілком обґрунтованими. 
У частині доводів апеляційної скарги про те що база оподаткування обчислюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, колегія суддів наголошує, що саме за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається момент виникнення і припинення права, а, у даному випадку, "документом на право власності", є договір купівлі-продажу нерухомого майна від 01.12.2017. Колегія суддів вважає, що реєстрація права власності на нерухоме майно та внесенні відомостей до Реєстру, є лише офіційним визнанням права власності з боку держави, сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. 
Тож, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було досліджено всіх доказів у справі, а також, неповно з`ясовано обставини справи, є безпідставними, адже суд надавав оцінку вказаним доводам та доказам сторони відповідача, однак, їх обґрунтовано відхилив. До того ж, податковим органом під час розгляду даного спору, так і не було надано суду доказів, які б підтверджували наявність права власності позивача на Будівлю головного виробничого корпусу  Літ. 3 загальною площею 11269,3 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у 2018-2019 роках.
Таким чином, відповідачем протиправно винесено податкові повідомлення-рішення від 10.09.2019 № 0001343-3314-2650 та № Р/0001343-3314-2650, а тому, вони підлягають скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню. 
У цілому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
   П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2021 р. - залишити без змін.

          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                            О.М. Ганечко

Судді                                                                                                         В.В. Кузьменко

                                                                                                              Я.М. Василенко