Постанова
Іменем України
07 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 765/20517/18
провадження № 51-1823км20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
захисника                                                   ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого                                              ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
засудженого                                              ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
представника потерпілого                    ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019120270000038, 
за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дивне Новотроїцького району Херсонської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимості не має, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця 
м. Світловодськ Кіровоградської області, жителя 
АДРЕСА_2 , такого, що судимості не має, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 185 КК України,
за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Кропивницького апеляційного суду від 07 квітня 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області 
від 15 листопада 2019 року ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК України – на строк 2 роки; ч. 3 ст. 185 КК України – на строк 
4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_8 до покарання у виді позбавлення волі: 
за ч. 2 ст. 185 КК України – на строк 2 роки; ч. 3 ст. 185 КК України – на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання 
у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено іспитовий строк кожному тривалістю 
2 роки.
Вирішено питання щодо цивільних позовів та речових доказів.
Кропивницький апеляційний суд 07 квітня 2021 року скасував згаданий вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання і ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК України – на строк 2 роки; ч. 3 ст. 185 КК України – на строк 
4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Цим же вироком суд призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі: за ч. 2 ст. 185 КК України – на строк 2 роки; ч. 3 ст. 185 КК України – на строк 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України 
за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі 
на строк 3 роки. В іншій частині вирок місцевого суду залишив без зміни.
За вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у тому, що вони 
11 січня 2019 року близько 00:30 за попередньою змовою групою осіб, прибувши 
на автомобілі із причепом, що належить ОСОБА_10 , марки «ВАЗ-2121», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , до ГК «Навігатор» у смт Власівка 
м. Світловодськ Кіровоградської області, біля гаражу № НОМЕР_2 , що належить 
ОСОБА_11 , побачили автоклав, який за допомогою пилок, які взяли з собою, демонтували та таємно заволоділи вказаним майном, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на суму 6 130 грн.
Крім того, ОСОБА_7 15 січня 2019 року близько 00:30 за попередньою змовою 
з ОСОБА_8 , прибувши на автомобілі, що належить ОСОБА_10 , до СТ «Дніпро» 
в смт Власівка, проникли через фіртку на територію дачного будинку АДРЕСА_3 , 
що належить ОСОБА_12 , звідки за допомогою пилок, які взяли із собою, демонтували та повторно таємно викрали металевий брухт загальною вартістю 
13 056,9 грн, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім цього, ОСОБА_7 16 січня 2019 року близько 00:30 за попередньою змовою 
з ОСОБА_8 , прибувши на автомобілі, що належить ОСОБА_10 , на АДРЕСА_4 , проникли через фіртку на територію дачного будинку АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_13 , звідки повторно таємно викрали металеві вироби загальною вартістю 5 310,91 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, цієї ж ночі ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , перебуваючи на вул. Горіховій 
СТ «Мічурінець»,  діючи згідно раніше розподілених між ними ролей, через паркан, що розподіляє дачні ділянки, проникли на територію дачного будинку АДРЕСА_6 , 
що належить ОСОБА_15 , та, зірвавши за допомогою металевого лому навісний замок із металевого сейфу, що там знаходився, повторно таємно викрали з нього металеві вироби загальною вартістю 1427,8 грн, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім цього, цієї ж ночі ОСОБА_7 та ОСОБА_14 , перебуваючи на 
АДРЕСА_4 ,  діючи згідно раніше розподілених між ними ролей, перелізли через паркан, що огороджує дачну ділянку, та проникли на територію дачного будинку 
АДРЕСА_7 , що належить ОСОБА_16 , де з господарської будівлі, двері до якої зламали за допомогою лому, повторно таємно викрали металеві вироби загальною вартістю 2 563,28 грн, завдавши потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
Захисник у касаційній скарзі просить змінити оскаржений вирок апеляційного суду і призначити  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень 
ст. 75 КК України та звільнити їх від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
При цьому захисник посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам засуджених через суворість. Вважає, що суд апеляційної інстанції не врахував повною мірою конкретних обставин справи та усіх даних про особу засуджених, зокрема того, 
що вони визнали вину у вчиненому, щиро розкаялись, завдану матеріальну шкоду відшкодували повністю, раніше не судимі, мають постійне місце проживання. 
Крім того, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_8 є особою 
з інвалідністю з дитинства, має постійний дохід у вигляді двох пенсій; вказує на стан здоров`я ОСОБА_7 , а також стан здоров`я його бабусі та матері, які потребують постійного лікування та догляду, те, що його батько є пенсіонером та учасником бойових дій в зоні проведення АТО, а сам ОСОБА_7 на час розгляду справи апеляційним судом мав постійне місце роботи, за яким характеризувався позитивно, як і за місцем проживання. 
Крім того, на вирок апеляційного суду свою касаційну скаргу подавав заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_17 . Однак, до початку касаційного розгляду на адресу Верховного Суду від нього надійшла заява 
про відмову від поданої ним касаційної скарги на вказане судове рішення щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Відповідно до ст. 432 КПК України відмова від касаційної скарги, зміна та доповнення касаційної скарги під час касаційного провадження здійснюється згідно з положеннями статті 403 цього Кодексу.
За ч. 1 ст. 403 цього Кодексу особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. 
Відповідно до ч. 4 ст. 36 КПК України Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники мають право доповнити, змінити або відмовитися від апеляційної чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, внесених ними, керівниками, першими заступниками чи заступниками керівників або прокурорами прокуратур нижчого рівня.
З огляду на вищевказані положення КПК України, зважаючи на те, що заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури відмовився від поданої ним касаційної скарги, вона не підлягає розгляду судом касаційної інстанції.
У запереченнях на касаційні скарги представник потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 – адвокат ОСОБА_9 , посилаючись на безпідставність викладених у них доводів, просить залишити вирок суду апеляційної інстанції без зміни, а подані касаційні скарги — без задоволення.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні суду касаційної інстанції
Прокурор та представник потерпілих, кожен окремо, заперечили проти задоволення касаційної скарги захисника, вважали оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим, просили залишити його без змін.
Захисник підтримала свою касаційну скаргу та просила змінити оскаржений вирок шляхом застосування до засуджених положень ст. 75 КК України.
Засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підтримали касаційну скаргу їх захисника та просили її задовольнити.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог, викладених у касаційних скаргах.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7 та ОСОБА_8  і правильність кваліфікації їх дій за частинами 2, 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання без застосування ст. 75 КК України тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особам засуджених через суворість є безпідставними. 
Відповідно до статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне 
й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Положеннями ч. 1 ст. 75 КК України визначено, що, якщо суд, крім 
випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами 
у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винних, які на обліку у психіатра та нарколога не перебувають, у вчиненому розкаялись, а також те, що ОСОБА_8 має інвалідність. Зважив суд і на відсутність обтяжуючих покарання обставин та обставину, що його пом`якшує, якою визнав часткове відшкодування винними завданої шкоди.
При цьому, зваживши на наведене й усі обставини справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без ізоляції 
від суспільства і на підставі ст. 75 КК України звільнив їх від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Апеляційний суд, переглянувши вирок суду першої інстанції за апеляційними скаргами потерпілих, дійшов переконання про безпідставність застосування 
до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України, скасував зазначене рішення в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування 
і призначив винним покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень 
ч. 1 ст. 70 цього Кодексу на строк 4 та 3 роки відповідно.
Ухвалюючи таке рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, 
що місцевий суд, звільняючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, належним чином 
не мотивував своє рішення, недостатньо врахував особи винних, ступінь тяжкості скоєних злочинів, чисельність епізодів злочинної діяльності, обставини їх вчинення, та не навів переконливих доводів призначення покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням із встановленням іспитового строку, що не відповідає ступеню тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, особам винних, 
та не сприятиме їх виправленню та попередженню вчиненню ними нових злочинів, 
а отже і досягненню мети, визначеної ст. 50 КК України.
Апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, відповідно 
до вимог ст. 50, 65 КК України, врахував тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, дані про особу винних, які за місцем проживання характеризуються посередньо, будучи особами працездатного віку, ніде не працюють, суспільно-корисною працею не займаються, на обліку у психіатра та нарколога не перебувають, у вчиненому розкаялись. Взяв до уваги суд і відсутність обтяжуючих покарання обставин та обставину, що пом`якшує покарання, – часткове відшкодування завданої шкоди, кількість епізодів вчинених злочинів, позицію потерпілих, які наполягали на призначенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 реального покарання у виді позбавлення волі.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необхідність призначення винним покарання в межах інкримінованих санкції статей кримінального закону у виді позбавлення волі, ОСОБА_7 – у тому ж розмірі, що призначив суд першої інстанції, без застосування ст.75 КК України, а ОСОБА_8 , враховуючи, що він є особою з інвалідністю – на строк 3 роки з реальним його відбуванням.
Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку 
про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 
від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Викладені в касаційній скарзі захисника доводи щодо необхідності зміни ухваленого вироку та призначення засудженим покарання із застосуванням положень 
ст. 75 КК України не спростовують правильності визначеної судом форми відбування покарання.
Саме покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням відповідає вимогам ст. 65 КК України, є справедливим і сприятиме перевихованню 
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Кропивницького апеляційного суду від 07 квітня 2021 року щодо 
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 — без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                   ОСОБА_3