Постанова
Іменем  України
 
03 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 947/26298/19
провадження № 61-4360св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби в Одеській області,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21 липня 2020 року у складі судді Мирончук Н. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П.,Погорєлової С. О., Князюка О. В.,
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст заявлених вимог
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання громадянина Республіки Азербайджан - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туманянь Республіки Вірменія, на законних підставах на території України до 24 серпня 1991 року в період з 18 травня 1985 року по 02 серпня 1985 року.
Заява обґрунтована тим, що він - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи намір подати клопотання про надання дозволу на імміграцію в Україну, звернувся до зацікавленої особи - ГУ ДМС в Одеській області за консультацією про можливість його отримання на підставі того факту, що його батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Туманянь Вірменської PCP, приїхав в колишню Українську PCP з метою працевлаштування, оскільки він, як будівельник, отримав направлення на роботу в колгосп ім. Мічуріна Старицької сільської ради Вовчанського району Харківської області. У період трудових відносин з колгоспом ім. Мічуріна, а саме - з 18 травня 1985 р. по 02 серпня 1985 р. він був прописаний в с. Стариця Вовчанського району Харківської області.
Проте, заявнику було роз`яснено, що до документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території України повинно подаватися відповідне рішення суду. Довідки та витяги з будинкових книг можуть слугувати лише підставою для звернення особи до суду про встановлення юридичного факту проживання (постійного проживання) на території України.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом РАЦС Самарського району міського округу Самара Управління РАЦС Самарської області РФ. У зв`язку з чим здобути інші докази або ж особисті пояснення щодо проживання на території сучасної України гр. ОСОБА_2 не вбачається за можливе.
Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає право на отримання паспорта громадянина України, або ж дозволу на імміграцію в Україну як громадянина Республіки Азербайджан.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт постійного проживання на території України громадянина Республіки Азербайджан - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туманянь Республіки Вірменія, на законних підставах на території України до 24 серпня 1991 року, в період з 18 травня 1985 року по 02 серпня 1985 року.
Судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що  прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання батька заявника на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття заявником громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання заявником громадянства України
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2021 року начальник ГУ ДМС України в Одеській області - Погребняк О. подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що заявник не звертався до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразка про набуття, прийняття чи встановлення належності до громадянства України, не надав до ГУ ДМС України в Одеській області жодних документів, зазначених у Порядку, отже заявник не використав всі передбачені законодавством можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним. 
Заявник не звертався з заявою про отримання паспорту громадянина України, чи отримання дозволу на імміграцію до ДМС України чи її територіальних підрозділів. 
Відповідно до обліків ГУ ДМС України в Одеській області, заявник процедуру набуття громадянства України у встановленому законом порядку не проходив. Документально не підтверджується та немає підстав вважати, що у заявника є право на набуття громадянства України за територіальним походженням. 
Встановлення факту пов`язується з спором про право, заява про встановлення факту, відповідно до приписів частини шостої статті 294 ЦПК України повинна бути залишена без розгляду.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що батько заявника проживав на території, яка в подальшому стала територією України у період з 18 травня 1985 по 02 серпня 1985 року, однак дійшли хибного висновку про підтвердження тим самим факту проживання батька заявника на законних підставах до 24 серпня 1991 року. Ані наданими доказами, ані доводами сторін факт проживання батька заявника у період з 02 серпня 1985 по 24 серпня 1991 року не підтверджується.
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 13 вересня 2021 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції. 
У жовтні 2021 року матеріали цивільної справи № 947/26298/19 надійшли до Верховного Суду та 07 жовтня 2021 року передані судді-доповідачу.
Ухвалою Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у задоволенні клопотання ГУ Державної міграційної служби в Одеській області про участь у судовому засіданні відмовлено,справу призначено до судового розгляду. 
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 13 вересня 2021 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження:  суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 815/12670/17, від 18 квітня 2018 року у справі № 820/7358/15, від 07 лютого 2018 року у справі № 826/1417/17, від 26 червня 2019 року у справі № 826/14276/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 757/44694/17-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 654/3462/17.
Фактичні обставини 
Суди встановили, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туманянь Вірменської PCP.
Відповідно до витягу з будинкової книги с. Стариць за 1982 - 1992 роки запис № 178, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Туманянь Вірменьскої PCP, був зареєстрованим в с. Стариць Вовчанського району Харківської області з 18 травня 1985 року по 02 серпня 1985 року.
Наведене, також, підтверджується довідкою-інформацією виданої виконавчим комітетом Старицької сільської ради Вовчанського району Харківської області.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до ГУ ДМС в Одеській області за консультацією про можливість отримання дозволу на імміграцію в Україну. Листом ГУ ДМС № 5/3-09/10/19 від 09 жовтня 2019 року в надані дозволу на імміграцію в Україну йому було відмовлено. 
Позиція Верховного Суду
У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
На підставі пункту 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 липня 2021 року у справі № 740/4027/20 (провадження № 61-3965св21) зазначено, що «переглядаючи рішення місцевого суду апеляційний суд, взяв до уваги докази, які не містять інформацію постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року. Крім того Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про те, що працевлаштування ОСОБА_2 станом на лютий 1991 року палатною санітаркою у неврологічному відділенні Кримської обласної клінічної лікарні не може бути беззаперечним доказом проживання заявника ОСОБА_1 на території України, оскільки станом на 1991 рік вона була повнолітньою. Надана ОСОБА_1 довідка Кольчугинської школи № 1 від 15 серпня 2019 року також не може доказом факту проживання заявника на території України станом на 1991 рік, оскільки містить інші періоди її навчання у зазначеній школі. Також не є належним доказом акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї/особи, складний 01 липня 2020 року, оскільки не свідчить про факт проживання заявника у спірний період. Враховуючи викладене, Верховний Суд вважає, що не можливо встановити факт постійно проживання заявника на території України станом на 1991 рік на підставі доказів, які не містять інформації щодо такого проживання саме відносно особи, яка безпосередньо звернулася із заявою про встановлення такого факту».
Звертаючись з заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 просив встановити факт постійного проживання громадянина Республіки Азербайджан - ОСОБА_2 на законних підставах на території України до 24 серпня 1991 року в період з 18 травня 1985 року по 02 серпня 1985 року.
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що батько заявника громадянин Республіки Азербайджан - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Туманянь Республіки Вірменія, на законних підставах перебував на території України до 24 серпня 1991 року. В період з 18 травня 1985 року по 02 серпня 1985 року останній проживав на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» станом на 24 серпня 1991 року;
У справі, що переглядається, суди зробили висновок про задоволення заяви на підставі:
свідоцтва про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туманянь Вірменьскої PCP;
витягу з будинкової книги с. Стариць за 1982 - 1992 рр., запис №178, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Туманянь Вірменьскої PCP, був зареєстрованим в с. Стариць Вовчанського району Харківської області з 18 травня 1985 року по 02 серпня 1985 року;
довідки-інформації виданої виконавчим комітетом Старицької сільської ради Вовчанського району Харківської області аналогічного змісту.
Проте, встановлені судом обставини не містять інформації щодо проживання батька заявника на території України саме станом до 24 серпня 1991 року. Факт постійного проживання в період з 18 травня 1985 року по 02 серпня 1985 року не має правового значення.
За таких обставин, підстави для задоволення заяви відсутні. 
Висновки Верховного Суду
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення не відповідають висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 21 липня 2021 року у справі № 740/4027/20 (провадження № 61-3965св21) та ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, судові рішення скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області сплатило судовий збір у розмірі 630,60 грн, за подання касаційної скарги - 768,40 грн. Тому з  ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1399,00 грн.
Керуючись статями 406, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду  
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року  скасувати.
В задоволенні заяви  ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України громадянина Республіки Азербайджан - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Туманянь Республіки Вірменія, на законних підставах на території України до 24 серпня 1991 року в період з 18 травня 1985 року по 02 серпня 1985 року відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1399,00 грн.
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 21 липня 2020 року та постанова Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року  втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                              Н. О. Антоненко 
 
І. О. Дундар 
 
                                                                                      Є. В. Краснощоков
 
                                                                                      М. М. Русинчук