ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 2-5721/02	Головуючий у 1-й інстанції Підлісна І.М. 	
Провадження № 22-ц/817/660/21 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 351000000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Дідух М.Є. 
та Каратаєвої В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №2-5721/02 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міського суду від 23 серпня 2002 року про накладення арешту, ухвалену суддею Підлісною І.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -
В С Т А Н О В И В:
у 2002 році ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення з останнього боргу в розмірі 38 000 (тридцять вісім тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що між ними був укладений договір позики на суму 38 000 гривень, згідно якого відповідач зобов`язувався погасити його до 01 березня 2002 року, однак, добровільно грошей не повернув.
На виконання вказаного зобов`язання, ухвалою Тернопільського міського суду від 23 серпня 2002 року з метою забезпечення позову — заборонено відчужувати кв. АДРЕСА_1 .
Ухвалу направлено на виконання в ДВС м. Тернополя, БТІ м. Тернополя та державну нотаріальну контору №1 м. Тернополя (а.с. 60).
Рішенням Тернопільського міського суду від 30 серпня 2002 року позов — задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 38 000 (тридцять вісім тисяч) гривень боргу та 380 (триста вісімдесят) гривень сплаченого держмита (а.с. 17).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять скасувати застосовані ухвалою Тернопільського міського суду від 23 серпня 2002 року заходи забезпечення позову, а саме: заборону відчужувати квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що накладення арешту на нерухоме майно обмежує права апелянтів, як співвласників, щодо вільного розпорядження своїм законним майном, а саме: вчинення будь-яких правочинів відносно нерухомого майна.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зазначили, що при зверненні до державного реєстратора для вчинення реєстраційних дій відносно вказаного нерухомого майна, їм стало відомо, що на нього накладено арешт, на підставі ухвали Тернопільського міського суду від 23 серпня 2002 року, у справі ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу. Вказують, що така особа, як ОСОБА_4 їм не відомий, він не являється і не являвся ні власником, ні співвласником квартири АДРЕСА_1 , ніколи не був зареєстрований та не проживав за вказаною адресою. Даний факт підтверджується Довідкою, виданою ТзОВ “МБТІ” від 23 листопада 2020 року №2686. Також, не відома їм і така особа, як ОСОБА_3 , який звернувся із позовом до ОСОБА_4 . Разом з тим, їм невідомі адреси зареєстрованого місця проживання чи перебування вказаних осіб. 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 своїм правом на відзив не скористалися.
У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується розміщеними оголошеннями про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме на веб-порталі судової влади України (а.с. 62-63).
Згідно з частинами 11-12 статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 лютого 1996 року, виданого Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою, на підставі заповіту від 30 вересня 1994 року і зареєстрованого в реєстрі за №2-6007, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна на ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітня дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає в АДРЕСА_2 , спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 8/12 частин двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яке належало померлому ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого і зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 27 грудня 1993 року за №5303. Загальна площа квартири 44,7 кв.м., жила — 30,1 кв.м. Оцінка спадкового майна становить 82 665 334 карбованці. На 4/12 частини вказаної квартири видано ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , в порядку ст.535 ЦУЦК України свідоцтво про право на спадщину на обов`язкову долю (а.с. 14).
Рішенням Тернопільського міського суду від 05 лютого 1997 року позови сторін — задоволено.
Виділено в користь ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .
Виділено в користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 автомашину ВАС — 2101, держномер НОМЕР_1 , зареєстровану в МРЕв №1 ДАІ УВС м. Тернополя.
Скасовано свідоцтво — про право на спадщину за законом від 02 лютого 1996 року №:2-673 ОСОБА_6 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 02 лютого 1996 року №:2-673 ОСОБА_7 видані Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою;
- свідоцтво про право власності за законом від 02 лютого 1996 року №:2-669; 2-670 ОСОБА_2 та свідоцтво про право власності за законом від 02 лютого 1996 року №:2-670 ОСОБА_1 .
Виключено з поділу автопричіп автомобільний марки — 8129, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований в МРЕв ДАІ УВС м. Тернополя.
Різницю в компенсації за вартість майна виділеною сторонам не стягувати із однієї із сторін за їх відмовою.
Достягнуто держмито: з ОСОБА_2 в користь держави в сумі 217 гривень 50 копійок, а ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в сумі 13 гривень 90 копійок в користь держави.
Копію рішень направлено в Першу Тернопільську держнотконтору і ДАІ УВС м. Тернополя для відому (а.с. 16).
Як вказано в довідці №2686 від 23 листопада 2020 року, виданої ТзОВ “Міське бюро технічної інвентаризації”, що згідно обліку технічної інвентаризації ТзОВ “Міське бюро технічної інвентаризації” (м. Тернопіль) станом на 29 грудня 2012 року, власником квартири АДРЕСА_1 є в рівних частках гр. ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Право власності належить на підставі: рішення Тернопільського міського суду від 05 лютого 1997 року, справа №2-134/97; право власності зареєстровано Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 24 березня 1997 року за №5303 (а.с. 15).
Відповідно до будинкової книги за адресою: АДРЕСА_2 , прописані в даному приміщенні: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а.с. 11-13).
Забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що з метою забезпечення даного позову, слід заборонити відчужувати квартиру АДРЕСА_1 , в якій проживає відповідач.
Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, виходячи з такого.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦПК Української РСР.
Як вказано в ч.1 ст.149 ЦПК Української РСР 1963 року (в редакції чинній на момент винесення оспорюваної ухвали) суд чи суддя на просьбу осіб, які беруть участь у справі, або за своєю ініціативою може вжити заходів  до  забезпечення  позову. Забезпечення позову допускається  в  усякій  стадії  справи,  якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Згідно ст.150 ЦПК Української РСР 1963 року (в редакції чинній на момент винесення оспорюваної ухвали) залежно від обставин справи суд  чи  суддя  може  забезпечити позов повністю або частково.
Відповідно до частини 2 статті 152 ЦПК Української РСР 1963 року (в редакції чинній винесення оспорюваної ухвали) позов забезпечується: забороною провадити певні дії.
Згідно приписів статті 155 ЦПК Української РСР 1963 року (в редакції чинній винесення оспорюваної ухвали) ухвала про забезпечення позову  може  бути  скасована  судом, який розглядає справу. Питання про скасування забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розглядові питання про скасування забезпечення позову. Якщо в позові буде відмовлено, вжиті заходи по забезпеченню позову зберігаються до набрання рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з постановленням рішення або після цього постановити ухвалу про скасування забезпечення позову.
Відповідно до ч.1ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
З матеріалів справи вбачається, що ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 не мають жодного відношення до квартири АДРЕСА_1 . Зокрема, як станом на день постановлення ухвали про забезпечення позову, так і на сьогоднішній день, не зареєстровані там і не були співвласниками.
У державній виконавчій службі відсутня інформація щодо примусового виконання рішення суду у справі № 2-5721/02.
Отже, колегія суддів вважає, що накладенням арешту на спірну квартиру порушує право власності позивачів щодо розпорядження належним їм майном.
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 слід задовольнити, а ухвалу Тернопільського міського суду від 23 серпня 2002 року про накладення арешту — скасувати.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 — задовольнити.
Ухвалу Тернопільського міського суду від 23 серпня 2002 року про накладення арешту — скасувати.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на позивача в межах ним понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 22 листопада 2021 року.

Головуючий 
Судді