Справа № 341/269/19 
Провадження № 22-ц/4808/1360/21 
Головуючий у 1 інстанції Мергель М. Р. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                                Горейко М.Д., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Петрів Д.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду, постановлену суддею Мергелем М.Р. 30 квітня2021 року в м. Галичі, повний текст якої виготовлено 5 травня 2021 року, у справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни про вирішення питання визначення частки майна боржника у майні та звернення стягнення на майно по справі №341/269/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,
в с т а н о в и в:
У березні 2021 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. звернулася в суд із заявою про вирішення питання щодо звернення стягнення на майно.
Заява мотивована тим, що у приватного виконавця на виконанні перебуває виконавче провадження №59074527 щодо примусового виконання виконавчого листа №341/269/19, виданого 23.04.2019 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики (розпискою) в сумі 420000,00 грн. та 4200,00 грн. судового збору.
10.05.2019 року приватним виконавцем винесена постанова про відкриття даного виконавчого провадження. Також скеровано запити до реєструючих установ та постановою накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно і кошти боржника.
При відкритті виконавчого провадження стягувачем надано інформацію щодо нерухомого майна боржника, а саме попереднього договору купівлі-продажу квартири під проектним номером АДРЕСА_1 від 30.03.2017 року, укладеного між ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» та ОСОБА_3 . На день відкриття виконавчого провадження будинок був збудований, однак не зданий в експлуатацію. Отже реєстрація права власності за ОСОБА_3 не здійснювалася.
На даний час будинок зданий в експлуатацію.
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , яка є дружиною ОСОБА_3 , 10.12.2020 року на підставі договору купівлі-продажу квартири. Зареєстрованих осіб за даною адресою немає.
Іншого майна та коштів, на які можна звернути стягнення, у боржника приватним виконавцем не виявлено.
Заборгованість на даний час не погашена.
З огляду на викладене приватний виконавець просила суд визначити 1/2 ідеальну частку на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та вирішити питання про звернення стягнення на даний об`єкт нерухомого майна для погашення заборгованості за виконавчим листом №341/269/19 від 23.04.2019 року.
Ухвалою Галицького районного суду від 30.04.2021 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни про звернення стягнення на майно задоволено частково. Визначено 1/2 ідеальної частки за ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . В частині звернення стягнення на визначений судом об`єкт нерухомого майна за боржником ОСОБА_3 , а саме: 1/2 ідеальної частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , для погашення заборгованості за виконавчим листом №341/269/19, виданим 23.04.2019 Галицьким районним судом Івано-Франківської області про звернення стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 основного боргу за договором позики (розпискою), складеною 26.11.2018 року, в сумі 420000,00 грн. відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки, подала на дану ухвалу суду апеляційну скаргу.
Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що квартира АДРЕСА_1 , яка була набута у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.12.2020 року, є її особистою власністю та ніколи не була спільною сумісною власністю подружжя. Попередній договір на квартиру було оформлено на ОСОБА_3 , однак придбана вона за кошти матері ОСОБА_1 , а тому і сам договір купівлі-продажу було оформлено на її ім`я.
Також той факт, що дана квартира є особистою власністю апелянта, додатково підтверджується заявою ОСОБА_3 від 08.11.2019 року, у якій він повідомив, що квартира АДРЕСА_1 буде купуватися дружиною ОСОБА_1 за її особисті кошти; спільні кошти подружжя витрачатись не будуть та режим спільного майна подружжя на неї не розповсюджуватиметься. Така заява була посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Красовською А.В. та зареєстрована в реєстрі за №7030.
Крім того, суд першої інстанції вважав встановленими обставини, які не були доведені. А саме суд встановив у оскаржуваній ухвалі, що згідно з умовами попереднього договору купівлі-продажу квартири від 30.03.2017 року ОСОБА_3 зобов`язався придбати квартиру по АДРЕСА_1 . За вказаним договором боржник кошти сплатив, що підтверджено випискою банку за рахунком боржника. Однак як вбачається із виписки АТ «ОПТ Банк» з особового рахунку ОСОБА_3 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 року проведено оплату забезпечувального платежу за іншу квартиру і ще до укладення попереднього договору купівлі-продажу спірної квартири.
Таким чином суд першої інстанції неналежно дослідив подані приватним виконавцем докази та фактично без жодних на те правових підстав визначив 1/2 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
Також зазначає, що дана квартира куплена 10.12.2020 року, а шлюб між нею та ОСОБА_3 розірвано за рішенням суду від 22.09.2020 року (набрало законної сили 23.20.2020 року). Відповідно, не існувало жодних правових підстав для визнання квартири спільною власністю подружжя.
При цьому, оскільки право власності на дану квартиру зареєстровано за апелянтом, то вона була і є заінтересованою особою при розгляді судом заяви приватного виконавця про визначення частки майна боржника у такому майні і звернення стягнення на нього. Однак про розгляд вищенаведеної заяви її не було повідомлено, що в силу, п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є окремою та обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду від 30.04.2021 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви приватного виконавця, скасувати державну реєстрацію обтяження на 1/2 ідеальну частку квартири, зареєстроване на підставі постанови про арешт майна боржника від 25.06.2021 року, виданої приватним виконавцем в рамках ВП №59074527.
В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник доводи апеляційної скарги підтримали.
Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В., стягувач та боржник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи.
Боржник ОСОБА_3 подав до суду заяву про визнання вимог апеляційної скарги та розгляд справи в його відсутності.
Приватний виконавець та стягувач причини неявки суду не повідомили.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2019 року Галицьким районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист №341/269/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики (розпискою) в сумі 420000,00 грн. та 4200,00 грн. судового збору (а.с. 41).
10.05.2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Л.В. відкрито виконавче провадження №59074527 з виконання вищевказаного виконавчого листа №341/269/19 від 23.04.2019 року (а.с. 42).
Постановами приватного виконавця Ільчишин Л.В. від 10.05.2019 року та від 19.02.201 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику  ОСОБА_3 , та на грошові кошти на рахунках (а.с. 48-53).
Також приватним виконавцем здійснено запити щодо боржника  ОСОБА_3 в реєструючі установи та організації (а.с. 54-62, 76-84).
Згідно копії Актового запису про шлюб №547 від 08.05.2008 року  ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 (а.с. 57).
30.03.2017 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Актив» та ОСОБА_3 укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири з метою укладення в майбутньому договору купівлі-продажу визначеної цим Договором квартири. Згідно п. 1.1 даного Договору його предметом є квартира у багатоквартирному житловому будинку з підземною автостоянкою та громадськими приміщеннями на АДРЕСА_1; кількість кімнат згідно з проектом - 2; проектний номер - 10; проектна загальна площа - 77,55 кв.м.; проектна житлова площа - 28,15 кв.м.; поверх - 4. Сторони зобов`язалися укласти договір купівлі-продажу до VI кварталу 2018 року. Дата платежу - до 30.03.2017 року включно (а.с. 63-65).
Згідно інформації сертифіката про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів реєстраційний номер ІУ123200921128 від 21.09.2020 року дата початку будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 - 02.07.2019 року, дата завершення будівництва - 11.09.2019 року, строк введення в експлуатацію - 21.09.2020 року (а.с. 72-75).
Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №245122428 від 19.02.2021 року право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 10.12.2020 року за ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 6775, від 10.12.2020 року (а.с. 85).
Згідно копії Довідки Сихівської районної адміністрації №34-вих.-14920 від 26.02.2021 року за вищевказаною адресою зареєстрованих осіб немає (а.с. 86).
Встановлено також, що з січня 2016 року по грудень 2016 року ОСОБА_3 сплачував кошти забезпечувального платежу за АДРЕСА_6 , про що свідчить виписка з його рахунку в АТ «ОТП БАНК» (а.с. 66-67).
Задовольняючи частково заяву приватного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, отже квартира  АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_3  та ОСОБА_1 , і розмір їх часток є рівними. А враховуючи, що докази виконання рішення суду, за яким видано виконавчий лист №341/269/19 від 23.04.2019 року, відсутні, іншого майна, за рахунок якого можливо здійснити виконання судового рішення, окрім нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю з ОСОБА_1 , немає, суд дійшов висновку про наявність підстав визначити, що боржнику ОСОБА_3 належить 1/2 ідеальної частки такої квартири. При цьому до набрання законної сили ухвалою суду про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 у майні, яким він володіє спільно з дружиною, розгляд заяви приватного виконавця в частині звернення стягнення на визначений судом об`єкт нерухомого майна за боржником ОСОБА_3 є передчасним.
Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), №38789/04, §23, Рішення від 08 квітня 2010 року).
Право учасників справи брати участь в судових засіданнях закріплено у пункті 2 частини першої статті 43 ЦПК України.
Частиною 10 ст. 440 ЦПК України передбачено, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Згідно вимог ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.
Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.
Отже розгляд даного питання передбачає належне визначення складу учасників даної справи та повідомлення їх про такий розгляд.
Схожі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі №2-3189/12 (провадження №61-19398св20).
Судом встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 , в якій приватний виконавець просила суд визначити частку боржника ОСОБА_3 та звернути на неї стягнення, належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 85).
Як вбачається з копії рішення Тисменицького районного суду від 22.09.2020 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 08.05.2008 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №547, розірвано (а.с. 141-142).
Згідно копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_1 буде придбаватися його дружиною ОСОБА_1 за її особисті кошти; спільні кошти подружжя витрачатись не будуть та режим спільного майна подружжя на неї розповсюджуватися не буде (а.с. 146).
Таким чином ОСОБА_1 набула право власності на вказану квартиру після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 та на час винесення оскаржуваної ухвали суду була її одноосібним власником, а тому таке судове рішення стосується майна апелянта та впливає на її права.
Разом з тим, при вирішенні даного питання ОСОБА_1 не була залучена до участі у справі як заінтересована особа, суд її про розгляд справи не повідомляв та не викликав в судові засідання, чим позбавив права надавати свої пояснення та заперечення з приводу вирішення вказаного питання.
Оскільки суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставин, що мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин, не визначився зі складом учасників справи, постановлена ним ухвала не може вважатися законною і обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Галицького районного суду від 30 квітня2021 року скасувати та постановити нове судове рішення.
В задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Ільчишин Любові Володимирівни про вирішення питання визначення частки майна боржника у майні та звернення стягнення на майно по справі №341/269/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                         М.Д. Горейко
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 22 жовтня 2021 року.