Справа № 459/437/21                                Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І. 
Провадження № 22-ц/811/2027/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 77

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 жовтня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Н. П.Крайник 
суддів: О.М. Ванівського, О.Я. Мельничук 
                при секретарі: К.О. Ждан
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Аутпост-СК», з участю третьої особи на стороні відповідача: генерального директора приватного підприємства «Аутпост-СК» Баланюка Віктора Миколайовича, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади за прогул, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

                                               в с т а н о в и в: 

       10.02.2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Аутпост-СК», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ПП «Аутпоск-СК» № 002/21-ВК від 18.01.2021 р. про звільнення його з посади з 14.01.2021 р. згідно п. 4 ст. 43 КЗпП України, поновити його на роботі охоронника третього розряду - водія з 14.01.2021 р. у ПП «Аутпоск-СК», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та 5000 грн. моральної шкоди.
       В обґрунтування позову покликався на те, що з 21.01.2019 р. працював у відповідача на посаді охоронника третього розряду - водія. 14.01.2021 р. його було звільнено за невихід на роботу без поважних причин. Зазначає, що 14.01.2021 р. не вийшов на роботу, оскільки мав вагомі причини для цього через погіршення стану здоров`я. Вказує, що роботодавець не зажадав від нього пояснень про причини невиходу на роботу, а оскаржуваний наказ виданий у період відпустки директора підприємства. Також вважає, що відповідач застосував звільнення без врахування ступеня тяжкості проступку. Зазначив, що його відсутність на роботі не завдала шкоди підприємству. Крім того, в день звільнення з ним не було здійснено остаточного розрахунку та не видано трудову книжку. Вважає, що внаслідок незаконного звільнення йому було заподіяло моральну шкоду, яку оцінив у 5000 грн. 
       Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного підприємства «Аутпост-СК», з участю третьої особи на стороні відповідача: генерального директора приватного підприємства «Аутпост-СК» Баланюка Віктора Миколайовича, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади за прогул, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено. 
               Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .       
               Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       Зазначає, що, невихід його ( ОСОБА_1 ) на роботу був пов`язаний з погіршенням стану здоров`я, про що він повідомив інших працівників підприємства, а також сімейного лікаря. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував, що обов`язок доведення вини працівника в порушенні трудової дисципліни покладено на роботодавця. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що він не вийшов на роботу без поважних причин. Оскаржуваним наказом № 002/21-ВК від 18.01.2021р. його ( ОСОБА_1 ) звільнено з роботи з 14.01.2021р. за прогул 14.01.2021р. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 22.04.2019 р. № 82/0/22-19/133 «Щодо визначення дня звільнення за прогул» у випадку звільнення працівника за прогул, днем звільнення має бути останній день роботи працівника, перед днем коли він вчинив прогул, за умови, що після його вчинення працівник більше не виходив на роботу. Останнім днем його роботи у відповідача перед звільненням було 10/11.01.2021р.(попередня зміна чергування). Звертає увагу суду на те, що відповідач не пропонував йому надати письмове пояснення з приводу невиходу на роботу. Вважає, що при застосуванні такого крайнього дисциплінарного стягнення як звільнення з роботи, роботодавець має враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Зазначає, що до 14.01.2021 року він жодного разу не притягався до відповідальності, сумлінно виконував свою роботу та отримав виробничу травму при виконанні службових обов`язків, що підтверджується матеріалами справи.
       Просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позов задоволити. 
       У засіданні колегії суддів Смага З.С. та його представник ОСОБА_2 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задоволити.
       Представник приватного підприємства «Аутпост-СК» - Бідненко В.М. та генеральний директор приватного підприємства «Аутпост-СК» Баланюк В. М. проти скарги  заперечили.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно положень ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках як прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
       Пленуму ВСУ у п. 24 постанови від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та Велика Палата Верховного Суду у поставної від 13.10.2020 р. у справі № 712/9213/18 зазначили, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу).
       Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 14.04.2021 р. у справі № 758/10562/19 вказав на те, що у пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
       Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця.
       Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з`ясування поважності причин його відсутності.
       Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази.
       Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.
       Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17.
       Відсутність працівника за станом здоров`я може підтверджуватися не тільки листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, показаннями свідків чи іншими доказами (ухвала Верховного Суду України від 31 жовтня 2002 року у справі № 6-10006кс02).
       Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника (пп. 34-38).
       Встановлено, що наказом Генерального директора ПП «Аутопост-СК» № 003/19-ВК від 14.01.2019 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду охоронника третього розряду - водія з 1501.2019 року.
       Згідно п. 4.2.1 статуту ПП «Аутпоск-СК» від 05.03.2008 р., предметом діяльності підприємства є надання послуг по охороні різноманітних за кількісним та якісним складом об`єктів та предметів власності, а також майна юридичних та фізичних осіб; надання послуг, пов`язаних з охороною фізичних осіб; надання послуг, пов`язаних з охороною державної, колективної та приватної власності, крім випадків, передбачених чинним законодавством України; супроводження та охорона вантажів при перевезенні; монтаж, ремонт і профілактичне обслуговування засобів охоронної та охоронно-пожежної сигналізації.
       Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку, затверджених Протоколом загальних зборів трудового колективу працівників ПП «АУТОПОСТ-СК» від 02.04.2012 р. № 1, охоронники мають початок роботи о 08:00 год. та завершення роботи о 08:0 год. наступного дня (п. 5.1); працівники зобов`язані почати роботу відповідно до цього режиму роботи та несуть відповідальність за прогул (у тому числі відсутність на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України) (п. 3.1.2, п. 7.1).
       Згідно графіку чергувань охоронників ПП «Аутпоск-СК» на січень 2021 р., з яким позивач ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис, останній мав вийти на роботу 2, 6, 10, 14, 18, 22, 26, 30 січня 2021 р.
       14.01.2021 р. заступник генерального директора з юридичних питань ПП «Аутпоск-СК» Баланюк З.І., оперативна чергова ОСОБА_3 , охоронник третього розряду ОСОБА_4 , склали Акт про відсутність на робочому місці 14.01.2021 р. з 08:00 год. до 18:00 год. охоронника - водія ОСОБА_1 , причина відсутності - невідома, пояснення не відбиралися по причині відсутності останнього.
       Факт відсутності ОСОБА_1 на роботі 14.01.2021 р. підтверджується також табелем обліку робочого часу за січень 2021 р.
       Наказом № 001-3/21-ВК «Про відкликання з відпустки» директора ПП «Аутпоск-СК» відкликано з відпустки терміном на 5 днів з 14.01.2021 р. по 18.01.2021 р. (включно).        
       Даний факт підтверджується також табелем обліку робочого часу за січень 2021 р.
       Наказом Генерального директора ПП «Аутопост-СК» №002/21-ВК ОСОБА_1 звільнено з посади охоронника третього розряду - водія з 14 січня 2021 р. згідно п.4 ст. 40 КЗпП України за прогул.        
       18.01.2021 р. генеральним директором ПП «Аутпоск-СК» ОСОБА_5 у присутності охоронника - водія ОСОБА_6 , охоронника ОСОБА_4 , складено Акт про те, що ОСОБА_1 , прийшовши в офіс підприємства біля 12:00 год. 18.01.2021 р., відмовився дати пояснення з приводу невиходу на роботу 14.01.2021 р.
       18.01.2021 р. відповідач надіслав позивачу лист з вимогою прибути на роботу та надати пояснення щодо причин невиходу на роботу 14.01.2021 р. 
       Як убачається з матеріалів справи, зазначений лист від 18.01.2021 року позивач отримав 21.01.2021 р.
       Того ж дня відповідач надіслав позивачу лист з повідомлення про його звільнення з роботи.
       26.01.2021 р. позивач ознайомився з наказом про звільнення.
       26.01.2021 р. генеральний директор ПП «Аутпоск-СК» у присутності бухгалтера ОСОБА_7 , складав Акт про те, що ОСОБА_1 , прийшовши в офіс підприємства біля 12:00 год. 26.01.2021 р., відмовився отримати трудову книжку, а лише ознайомився з наказом про звільнення.
       03.02.2021 р. відповідач здійснив виплату позивачу розрахункових коштів за січень 2021 року.
        Судом на підставі пояснень свідків, а саме ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , встановлено, що 14.01.2021 р. позивач ОСОБА_1 не вийшов на роботу, в телефонному режимі просив їх ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) передати інформацію відповідачу про погіршення стану його здоров`я у зв`язку із хворобою, оскільки не міг додзвонитися до оперативної чергової ПП «Аутопост СК» та повідомити про невихід на роботу.
       Свідок ОСОБА_11 в засіданні суду першої інстанції пояснила, що працює в оперативній черговій в ПП «Аутпоск-СК», 14.01.2021 р. позивач не вийшов на роботу, про причини неявки їй не повідомляв та не відповідав на її телефонні дзвінки, замість позивача на роботу вийшов директор ОСОБА_5 .
       Свідок ОСОБА_12 пояснила, що працює сімейним лікарем, має укладену угоду з позивачем про надання первинної медичної допомоги. У січні 2021 року їй телефонував позивач та скаржився на здоров`я. У відповідь на це порадила йому лікування. Також зазначила, що у той час перебувала у відпустці, тому не могла оформити лікарняний лист. З цього приводу порадила звернутися до чергового лікаря та дистанційно відкрити лікарняний лист.
       Згідно пояснень Генерального директора приватного підприємства «Аутпост-СК» ОСОБА_5 , відсутність ОСОБА_1 14.01.2021 р. на роботі поставило під загрозу невиїзд цілого екіпажу на маршрут та, як наслідок, призвело до виникнення ризику неналежного надання послуг по охороні ввірених підприємству об`єктів. Протягом 14-18 січня 2021 р. від ОСОБА_1 не було жодних відомостей. Лише близько 12:00 год. 18.01.2021 р. останній прийшов на роботу, однак не надав будь-яких доказів поважності причин невиходу на роботу 14.01.2021 р. 
       На підставі пояснень свідків судом встановлено, що 14.01.2021 р. позивач не повідомив роботодавця про причину свого невиходу на роботу. 
       Крім того, позивач мав обов`язок вийти на роботу 18.01.2021 р. о 08:00 год., проте прибув на підприємство лише близько 12:00 год. 
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази (докази, які б підтверджували стан здоров`я ОСОБА_1 на час його не виходу на роботу - 14.01.2021 р.) поважності причин відсутності позивача на роботі 14.01.2021 р., що свідчить про наявність вини працівника та підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності шляхом застосування стягнення за прогул у виді звільнення, вибір якого відноситься до повноважень роботодавця. 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки наявність поважних причин неявки на роботі визнається лише у разі доведеної непрацездатності працівника.
Крім того, матеріали справи не містять письмового пояснення позивача ОСОБА_1 щодо його відсутності на роботі 14.01.2021 р., яке б підлягало обов`язковому врахуванню при вирішенні питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України.
       Доводи апеляційної скарги щодо відсутності істотної шкоди від невиходу на роботу ОСОБА_1 не беруться колегією суддів до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи та показами свідків, згідно яких неявка позивача на роботу та не повідомлення ним причин невиходу на зміну довелося невідкладно вирішувати кадрову проблему з водієм екіпажу, що потягло за собою відкликання з відпустки іншого працівника. 
       При цьому, матеріалами справи встановлено, що в силу господарської діяльності ПП «Аутпоск-СК», безпричинний невихід на роботу охоронника-водія створює серйозні ризики для підприємства під час забезпечення охорони майна третіх осіб, позаяк зменшення штату впливає на якість та оперативність такої охорони.
Інші доводиапеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. 
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

  п о с т а н о в и в:   

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 10 листопада 2021 року.

Головуючий:         Н. П. Крайник 

Судді:                О. М. Ванівський 

                                                                                        О. Я. Мельничук