ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2021 р.	Справа № 440/4450/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С  
представник позивача Мосієнко В.Б.
представник відповідачів Пономаренко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2021, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 05.07.21 по справі № 440/4450/21
за позовом ОСОБА_1      
до Полтавської міської ради, Виконавчого комітету Полтавської міської ради                  
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
30.04.2021 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Полтавської міської ради, Виконавчого комітету Полтавської міської ради, в якій просив суд:
          - визнати протиправною бездіяльність Полтавської міської ради щодо невиплати позивачу середньої заробітної плати з дня закінчення його повноважень Валківського сільського голови на період працевлаштування, але не більше шести місяців відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад";
          - зобов`язати Полтавську міську раду нарахувати та виплачувати позивачу, починаючи з дня закінчення його повноважень Валківського сільського голови (з 29.12.2020) середню заробітну плату з розрахунку середньомісячної заробітної плати в розмірі 21 187,53 грн на місяць до моменту працевлаштування, але не більше шести місяців.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що 27.04.2002 його було звільнено з посади вчителя фізичного виховання Валківської середньої школи, у зв`язку з переходом на виборну посаду. 
27.04.2002 рішенням 1 сесії 24 скликання Валківської сільської ради ОСОБА_1 обрано на посаду сільського голови. До 29.12.2020 він безперервно працював на виборній посаді - з 27.04.2002 по 29.12.2020 на посаді голови Валківської сільської ради. 
29.12.2020 повноваження ОСОБА_1 як Валківського сільського голови припинено на підставі підпункту 1 пункту 61 розділу V "Прикінцеві положення та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". 
Позивач вказував, що законодавством гарантується право особи на надання після закінчення її повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади), у той же час таке право може бути реалізовано за умови наявності посади або іншої рівноцінної посади. При цьому можливість працевлаштування на попередню роботу, на якій він працював до обрання на виборну посаду,  - відсутня, що підтверджується довідкою Валківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Полтавської районної ради від 30.12.2020 за вих №131. 
З огляду на наведене, позивач вважав, що має право відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" на збереження середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді у раді, однак відповідач 1 протиправно не виплачує йому цю середню заробітну плату.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 року адміністративний позов   ОСОБА_1 до Полтавської міської ради, Виконавчого комітету  Полтавської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Полтавської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати за шість місяців з дня закінчення його повноважень на посаді голови Валківської сільської ради на період працевлаштування відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 №93-ІV.
Зобов`язано Виконавчий комітет Полтавської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за шість місяців з дня закінчення його повноважень на посаді голови Валківської сільської ради.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач, Полтавської міської ради, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи;
Відповідач зазначає, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені;
Відповідач вважає, що суд першої інстанції повинен був належно оцінити доводи відповідача, що у даному випадку без поданих позивачем належно оформлених документів у їх сукупності у відповідача не було реальної можливості на підставі такого формулювання вимог Закону прийняти рішення про нарахування та виплату значних сум з відповідного бюджету, а ще з огляду на не передбачення цих сум у кошторисі бюджетної устави відповідно до вимог Бюджетного Кодексу України.
Також відповідач вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги посилання відповідача на те, що на момент звернення до відповідача із заявами позивач не надав оригіналів або належно засвідчених документів, які б дозволили відповідачу зробити висновок про обґрунтованість його вимог, а саме позивачем, як уже зазначалося, взагалі не було надано навіть до суду з попереднього місця роботи, яка б підтвердила його неможливість працевлаштування з урахуванням вимог ст. 33 «Про статус депутатів місцевих рад», ст. 118 КзпП України.
На думку відповідача, бездіяльність суб`єкта владних повноважень може бути визнана протиправною адміністративним судом лише у випадку, якщо відповідач ухиляється від вчинення дій, які входять до кола його повноважень та умови наявності правових підстав для вчинення таких дій.
Представник відповідача в поясненнях до апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з прийнятим рішенням, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без правильно встановлених фактичних обставин справи та необ`єктивної і неналежної оцінки наданих позивачем доказів та існуючої нормативної бази, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідач зазначає, що позивач звертався до роботодавця не з заявою про поновлення його на посаді у зв`язку з закінченням повноважень, а з заявою лише про надання йому довідки про те, що вакансії вчителя фізичного виховання у закладі відсутні.
Відповідач вважає, що це було зроблено не з метою дійсного працевлаштування, а з метою лише отримувати значні виплати протягом 6 місяців (які значно перевищують зарплатню вчителя фізвиховання), а тому у даному випадку позивач намірено не поставив роботодавця перед виконанням його обов`язку за ст. 118 КЗпП України - обов`язок працевлаштувати на будь-яку (не нижчу) посаду, яку працівник може виконувати відповідно до своєї освіти, кваліфікації, навиків, досвіду тощо.
На думку відповідача, лише після того, як саме роботодавець вичерпає всі свої можливості стосовно працевлаштування працівника та надасть докази об`єктивності причин цієї неможливості (не відсутність вакансій), а, наприклад, ліквідація закладу скорочення тощо і лише тоді настає необхідність застосувати положення ч.2 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».
Позивач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що у разі коли колишній сільський голова до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, однак надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або за його згодою, на іншому неможливе, закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.
Позивач вважає, що він має право на отримання середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді у раді впродовж періоду пошуку ним роботи, але не більше шести місяців, за умови відсутності його попередньої роботи (посади) або іншої рівноцінної.
Позивач зазначає, що звертався до відповідної установи з метою працевлаштування на попередню посаду, а неможливість його працевлаштування підтверджена довідками.
При цьому, конструкція ч.2 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» регламентує, що середній заробіток на період працевлаштування зберігається за депутатом (сільським головою) безвідносно до підстав відмови у працевлаштуванні на попередню роботу, з огляду на зазначене позивач не має обов`язку перед відповідачем доводити правомірність його непрацевлаштування попереднім роботодавцем.
На думку позивача, що у нього є право на отримання грошової компенсації у зв`язку з неможливістю надання йому попередньої роботи.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що до обрання сільським головою ОСОБА_1 працював на посаді вчителя фізичного виховання Валківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Полтавської районної ради та звільнений з посади 27.04.2002, у зв`язку з обранням на виборну посаду, про що міститься запис у трудовій книжці за номером 3 /а.с. 58/.
          27.04.2002 рішенням 1 сесії 24 скликання Валківської сільської ради ОСОБА_1 обрано на посаду сільського голови. 
          До 29.12.2020 ОСОБА_1 безперервно працював на виборній посаді - з 27.04.2002 по 29.12.2020 на посаді голови Валківської сільської ради /а.с. 58-60/. 
29.12.2020 повноваження ОСОБА_1 як Валківського сільського голови припинено на підставі підпункту 1 пункту 61 розділу V "Прикінцеві положення та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .
Довідкою Валківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Полтавської районної ради від 30.12.2020 за вих №131 підтверджено, що вакансія на посаду вчителя фізичного виховання відсутня /а.с. 18/.
09.02.2021 позивач звернувся до Полтавської міської ради із заявою, у якій просив вирішити питання щодо збереження за ним середньої заробітної плати на період його працевлаштування відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", у зв`язку з неможливістю працевлаштування за попереднім місцем роботи /а.с. 22/.  
До вказаної заяви позивачем додано копію трудової книжки, копію довідки про відсутність вакансії на попередньому місці роботи.
Листом від 09.03.2021 за вих №07-45/88 начальником управління обліку, звітності та матеріально-господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності Виконавчого комітету Полтавської міської ради повідомлено ОСОБА_1 про відсутність підстав для здіснення виплати середньомісячної заробітної плати на період працевлаштування згідно частини 2 статті 33 Закону України "Прос статус депутатів місцевих рад", з огляду на неналежне оформлення документів /а.с. 23/.
          Довідкою Валківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Полтавської районної ради від 26.03.2021 за вих №150 повідомлено ОСОБА_1 про неможливість його працевлаштування на посаду вчителя фізичного виховання на на іншу рівнозначну посаду у Валківській ЗОШ І-ІІІ ступенів по причині відсутності відповідних вакансій /а.с. 19/. 
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача 1 щодо невиплати йому середньої заробітної плати протягом шести місяців на період працевлаштування, звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу середньої заробітної плати, яку він одержував раніше на виборній посаді сільського голови, на період працевлаштування, але не більше шести місяців.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.
          Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається  Конституцією України.
          Відповідно до частини першої статті 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.
          Згідно зі частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", на сільських, селищних, міських голів поширюються повноваження та гарантії депутатів рад, передбачені законом про статус депутатів рад, якщо інше не встановлено законом.
          Відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.
          У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.
          Відповідно до статті 118 Кодексу законів про працю України, працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.
          Порядок обчислення середнього заробітку затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100).
          За змістом абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, крім наведених в абзаці 1, 2 зазначеного пункту, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
          Згідно зі пунктом 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
          Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
Колегія суддів аналізуючи наведені норми права вважає, що законодавством гарантується право особи на надання, після закінчення її повноважень за виборною посадою, попередньої роботи (посади). У той же час, це право може бути реалізовано за умови наявності посади, або іншої рівноцінної посади.
Отже, у разі коли колишній депутат місцевої ради, у даному випадку сільський голова, до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, однак надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або, за його згодою, на іншому неможливе, закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, у постановах від 07.02.2019 у справі №507/1299/16-а, від 25.10.2019 у справі №345/3102/16-а, від 30.10.2019 у справі №293/1026/16-а, від 26.12.2019 у справі №570/3880/16-а.
З матеріалів справи вбачається, що до обрання на виборну посаду сільського голови Валківської сільської ради, ОСОБА_1 обіймав посаду вчителя фізичного виховання у Валківській ЗОШ І-ІІІ ступенів.
          Матеріалами справи підтверджено, що після звільнення з виборної посади, у зв`язку з припиненням повноважень на підставі підпункту 1 пункту 61 розділу V "Прикінцеві положення та перехідні положення" Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", позивач звернувся за працевлаштуванням до Валківської ЗОШ І-ІІІ ступенів на попередню посаду.
Валківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Полтавської районної ради довідкою від 30.12.2020 за вих №131 повідомила ОСОБА_1 , що вакансія на посаду вчителя фізичного виховання відсутня /а.с. 18/.
Довідкою Валківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Полтавської районної ради від 26.03.2021 за вих №150 повідомлено ОСОБА_1 про неможливість його працевлаштування на посаду вчителя фізичного виховання на на іншу рівнозначну посаду у Валківській ЗОШ І-ІІІ ступенів по причині відсутності відповідних вакансій /а.с. 19/. 
Колегія суддів дійшла висновку, що працевлаштування ОСОБА_1 після припинення його повноважень на посаді сільського голови Валківської сільської ради на попередню роботу (посаду) або надання йому рівноцінної посади виявилося неможливим із наведених вище підстав.
З огляду на наявні у справі докази, колегія суддів вважає доведеним факт неможливості працевлаштування позивача на посаду, яку він займав до обрання на виборну посаду.
Доводи апеляційної скарги відповідача, стосовно застосування висновків Верховного Суду у постанові 07.02.2019 у справі №507/1299/16-а колегія суддів не бере до уваги, оскільки відносини, що склалися в межах цієї справи не є тотожними з обставинами справи, де позивачем є ОСОБА_1 (справа №440/4450/21).
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ОСОБА_1 на постійній основі напередодні обрання на виборну посаду сільського голови у 2015 не працював, тому не має правових підстав на вимогу про працевлаштування, з огляду на те, що попереднім місцем роботи позивача була аналогічна виборна посада сільського голови, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки це твердження спростовується наявними у матеріалах адміністративної справи доказами.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що позивач має право на встановлену законом компенсацію - отримання середньої заробітної плати, яку він одержував раніше на виборній посаді у Валківській сільській раді, на період працевлаштування, але не більше шести місяців.
Частиною другою статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" збереження й виплата з місцевого бюджету середньої заробітної плати, яку особа одержувала на виборній посаді у раді, передбачене як безумовна гарантія, що не залежить від волі депутатів відповідної ради.
Закон встановлює прямий обов`язок відповідної ради виплатити такій особі середній заробіток за період не більше шести місяців за певних умов і голосування депутатів на сесії проти цього або неприйняття такого рішення більшістю голосів прямо порушує вказану норму закону. Депутати місцевої ради не вправі приймати рішення: виконувати чи не виконувати пряму вимогу закону. 
Слід зазначити, що у обставинах спору, який розглядається, у позивача ОСОБА_1 настали всі умови, з якими пов`язана виплата компенсації середньої заробітної плати, а отже у відповідної ради настав безумовний обов`язок її сплати за рахунок місцевого бюджету.
Таким чином, відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу середньої заробітної плати, яку він одержував раніше на виборній посаді сільського голови, на період працевлаштування, але не більше шести місяців.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що для належного захисту прав позивача необхідно  визнати протиправною бездіяльність Полтавської міської ради щодо невиплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати за шість місяців з дня закінчення його повноважень на посаді голови Валківської  сільської ради  на період працевлаштування відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 №93-ІV та зобов`язати Виконавчий комітет Полтавської міської ради  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату за шість місяців з дня закінчення його повноважень на посаді голови Валківської сільської ради.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 року по справі № 440/4450/21 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідач.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Полтавської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 по справі № 440/4450/21 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  13.12.2021 року