ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року	Львів	Справа № 459/2169/16-а пров. № А/857/18423/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.  Б.,
суддів                                                                      Большакової О.О., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії, - 

суддя (судді) в суді першої інстанції – Новосад М.Д.,
час ухвалення рішення – 09:51:53,
місце ухвалення рішення – м. Червоноград,
дата складання повного тексту рішення – 23 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

02 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду в м. Червонограді Львівської області (правонаступником якого є  Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області), в якому просив зобов`язати провести перерахунок пенсії у відповідності до ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку у Пенсійному Фонді як одержувач пенсії за віком. Вказує, що на підставі ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» має право на перерахунок пенсії, розмір якої повинен становити у розмірі 80% середньої заробітної плати шахтаря, але не менше як три розміри прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність. Зазначає, що 01 травня 2012 року та 31 травня 2016 року звертався до Управління Пенсійного Фонду за перерахунком пенсії. Однак, відповідачем не проведено йому перерахунок пенсії, що в свою чергу призвело до значної недоплати коштів. Більше того, із нарахованої йому пенсії відповідачем стягувалися ще 15 % податку.
Постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду  від 10 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2016 року в частині відмови в задоволенні позову за період до 02 лютого 2016 року скасовано та залишено без розгляду позовні вимоги в цій частині. В решті постанову залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 22 серпня 2016 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду  від 10 жовтня 2016 року в частині позовних вимог за період з 01 січня 2012 року по 02 лютого 2016 року скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 квітня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у період з 01 жовтня 2011 року по 31 березня 2015 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищувався розмір пенсії, обчислений відповідно до ст. 28 Закону № 1058 виключно у пенсіонерів, які не працюють, також така норма діє і з 01 січня 2016 року, а тому підвищення розміру пенсії позивача, який був працюючим пенсіонером, в цей період не здійснювалося. Щодо періоду з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, то підвищення розміру пенсії позивача проводилось згідно чинного законодавства, що підтверджується матеріалами справи.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідачем на власний розсуд трактується Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ігноруючи Закон України «Про пенсійне забезпечення», Конституцію України, Податковий кодекс України та постанови, які виносили суди. Згідно Закону України «Про внесення змін до податкової реформи» оподаткуванню підлягає 15% пенсії, проте такий Закон прийнятий всупереч Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому пенсії не підлягають оподаткуванню. Конституція України передбачає верховенство права над Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який діє і його ніхто не відміняв, а тому на даний час працюючі пенсіонери мали б отримувати 85% пенсії.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що оскільки позивач був працюючим пенсіонером, то відповідно розмір пенсії позивача з 01 вересня 2015 року становив 3322,00. При цьому, у зв`язку з набранням чинності з 01 квітня 2015 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», розмір пенсії до виплати з 01 квітня 2015 року позивача, як працюючого пенсіонера становив з квітня 2015 року по серпень 2015 року 2033,20 грн, з вересня 2015 року по лютий 2016 року 2823,70 грн, що відповідало чинному законодавству.
У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів(п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з 01 листопада 2000 року призначена пенсія по інвалідності внаслідок професійного захворювання згідно заяви від 20 грудня 2000 року. З 20 квітня 2006 року позивача переведено на пенсію незалежно від віку відповідно до ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідачем пенсію позивачу було призначено при загальному стажі роботи 30 років 05 місяців 28 днів, з них стаж на підземних роботах 25 років 8 місяців 2 дні, у тому числі 20 років 02 місяці 29 днів - як працівник зайнятий на роботах за списком робіт і професій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202, 5 років 5 місяців 3 дні- час перебування на інвалідності від професійного захворювання.
На звернення позивача 29 травня 2012 року та 08 червня 2016 року відповідач повідомив останнього щодо отримуваного розміру пенсії та його складових.
Позивач вважає, що відповідачем недоплачено належні йому по закону пенсійні виплати за період з 01 січня 2012 року по 01 серпня 2016 року.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до преамбули Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 09 липня 2003 року № 1058 (далі - Закон № 1058), в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, він визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Частиною 2 ст. 5 Закону № 1058 передбачено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» передбачено, що дія цього Закону поширюється на працівників, які видобувають вугілля, залізну руду, руди кольорових і рідкісних металів, марганцеві, уранові, магнієві (солі калієво-магнієві та солі магнієві) та озокеритні руди, працівників шахтобудівних підприємств, які зайняті на підземних роботах повний робочий день, та працівників державних воєнізованих аварійно-рятувальних служб (формувань) у вугільній промисловості - за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Кабінетом Міністрів України (далі - шахтарі), та членів їх сімей.
Згідно із ст. 8 цього Закону мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
Частиною 1 ст. 28 Закону № 1058 передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі зменшується на розмір зазначеної пенсії. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до ч.ч. 3-4 Закону № 1058, в редакції від 01 жовтня 2011 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які  втратили  працездатність,  визначеного законом,  підвищується розмір пенсії,  обчислений відповідно до статті  28  цього  Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу,  що  є  базою  нарахування  єдиного  внеску  на загальнообов`язкове  державне соціальне страхування).  Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру  прожиткового мінімуму.   Пенсіонерам,   які   працюють  (провадять  діяльність, пов`язану з отриманням доходу,  що  є  базою  нарахування  єдиного внеску  на  загальнообов`язкове  державне  соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої  діяльності  пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб,  які втратили працездатність, визначеного законом, який встановлений на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.
У  разі  якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати,   перерахунок   пенсії   проводиться   з урахуванням   не   менш  як  24  місяців  страхового  стажу  після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у  роботі. Перерахунок  пенсії  проводиться  із  заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. За бажанням  пенсіонера  перерахунок  пенсії  проводиться  із заробітної плати за періоди страхового стажу,  зазначені в частині першій  статті  40  цього  Закону,  із   застосуванням   показника середньої  заробітної  плати  (доходу),  який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. У разі   якщо   застрахована    особа    після    призначення (перерахунку)  пенсії  має  менш  як  24  місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки  після призначення  (попереднього  перерахунку)  з урахуванням страхового стажу  після  її   призначення   (попереднього   перерахунку)   та заробітної  плати,  з  якої  призначено  (попередньо перераховано) пенсію. Якщо пенсіонер,  який  продовжував  працювати,  набув  стажу, достатнього  для  обчислення  пенсії  відповідно до частини першої статті 28 цього Закону,  за його  заявою  проводиться  відповідний перерахунок  пенсії незалежно від того,  скільки часу минуло після призначення  (попереднього  перерахунку)  пенсії,  з   урахуванням заробітної  плати,  з  якої  призначено  (попередньо перераховано) пенсію. Обчислення страхового стажу,  який дає право  на  перерахунок  пенсії відповідно до цієї статті,  здійснюється не раніше дня,  що настає  за  днем,  по  який  обчислено  страховий  стаж  під   час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. Дія   цієї   частини  не  поширюється  на  пенсіонерів,  яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення» ( 1788-12 ), та які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону.
Також, згідно із ч.ч. 3-4 ст. 42 Закону № 1058, в редакції від 01 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону. Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. З 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.
У разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію. Якщо пенсіонер, який продовжував працювати, набув стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до частини першої статті 28 цього Закону, за його заявою проводиться відповідний перерахунок пенсії незалежно від того, скільки часу минуло після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, з урахуванням заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію. Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. Дія цієї частини не поширюється на пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», та які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону.
Аналізуючи вищенаведені норми права, колегія суддів зазначає, що у період з 01 жовтня 2011 року по 31 березня 2015 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищувався розмір пенсії, обчислений відповідно до ст. 28 Закону № 1058 виключно у пенсіонерів, які не працюють. При цьому, такі ж норми діють і з 01 січня 2016 року.
З наявної в матеріалах справи трудової книжки позивача слідує, що ОСОБА_1 до 14 листопада 2016 року працював у комунальному закладі Львівської обласної ради «Червоноградська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів» на посаді «швець».
Матеріалами справи підтверджується, що позивач звертався до пенсійного органу із зверненням від 01 травня 2012 року та запитом від 31 травня 2016 року.
Проте, згідно матеріалів справи не підтверджується факт звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії, як це передбачено приписами ст. 42 Закону № 1058 для пенсіонерів, які продовжують працювати та набули стажу, достатнього для обчислення пенсії відповідно до ч. 1 ст. 28 цього Закону.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для перерахунку пенсії позивачу за період з 01 січня 2012 року по 31 березня 2015 року та з 01 січня 2016 року по 02 лютого 2016 року.
Щодо періоду з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону № 1058, в редакції від 01 квітня 2015 року, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством. Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.
Згідно із ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України» на 2011 рік установлено у 2011 році прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність у розмірі: з 1 січня 2011 року 750 гривень, з 1 квітня 764 гривні, з 1 жовтня 784 гривні, з 1 грудня 800 гривень.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено у 2015 році прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність у розмірі: з 1 січня 2015 року 949 гривень, з 1 вересня 1074 гривні.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено у 2016 році прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність у розмірі: з 1 січня 2016 року 1074 гривні, з 1 травня 1130 гривень, з 1 грудня 1247 гривень.
Згідно розрахунків розміру нарахованої позивачу пенсії, наданих відповідачем у додаткових поясненнях, з 01 жовтня 2011 року по 31 серпня 2015 року з врахуванням норм ст. 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» розмір пенсії позивача становив 2392,00 грн (764,00 грн*3 + 100,00 грн розмір підвищення на підставі постанови КМУ від 23 квітня 2012 року № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення»). 
01 вересня 2015 розмір прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, зріс, а з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року норма ч. 3 ст. 42 Закону № 1058 передбачала підвищення пенсії, а тому розмір нарахованої пенсії позивача з 01 вересня 2015 року по дату звільнення становив 3322,00 грн. (1074,00 грн*3 + 100,00 грн розмір підвищення на підставі постанови КМУ від 23 квітня 2012 року № 327 «Про підвищення рівня соціального захисту населення»).
01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», тому розмір пенсії позивача до виплати з 01 квітня 2015 року, як працюючого пенсіонера становив в період з квітня по серпень 2015 року 2033,20 грн(2392,00-358,80 (2392,00 *85%), з вересня 2015 року по лютий 2016 року 2823,70 грн(3322,00-468,30 (3322,00 *85%).
Доказів, які б спростовували вищенаведені розрахунки відповідача позивачем суду не надано.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року підвищення розміру пенсії позивача проводилось відповідно до чинного законодавства.
Щодо доводів апеляційної скарги, що пенсії не підлягають оподаткуванню, то колегія суддів не бере такі до уваги, оскільки постановою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у даній справі встановлено, що пенсія позивача у спірний період не оподатковувалась, як помилково вважає позивач.
Колегія суддів також враховує положення Висновку №  11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №  65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №  63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №  4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 квітня 2021 року у справі № 459/2169/16-а – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 07 грудня 2021 року.