КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/14204/2021                                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            11 листопада 2021 року                                                                 м. Київ
                                                                                                                      Справа № 367/608/21
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Махлай Л.Д., Немировської О.В.,  
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 липня 2021 року, ухвалене у складі судді Саранюк Л.П., 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, 
 
встановив:
 
У січні 2021 року  позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 06.06.2008 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За час шлюбу у сторін народилась дочка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 березня 2018 року у справі № 367/6659/17 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 06 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 116. 
Вказує, що з відповідачем проживають окремо. Дочка проживає з матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Відповідач ухиляється від участі в утриманні та вихованні дитини, достатньої матеріальної допомоги з часу розлучення не надає. За період з 24.04.2018 року  по теперішній час (тобто за 33 місяці) надав на утримання дитини всього 9220 грн.
Зазначає, що відповідач матеріально забезпечений, оскільки є співвласником трьох об`єктів нерухомості: квартири у Полтавській області; домоволодіння у Дніпропетровській області; квартири у Дніпропетровській області. Також відповідач є власником ПП «Гідротерм-Сім», який знаходиться в Ірпінь Київської області. 
Дитина перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: дискінезія жовчовивідних шляхів та потребує санаторно-курортного лікування 2 рази на рік. Позивач зареєстрована як ФОП, її дохід за останній рік є незначним та недостатнім для повноцінного забезпечення потреб дитини. Крім того, у відповідача стан здоров`я та матеріальне забезпечення є достатніми, щоб сплачувати аліменти.
У зв`язку з вищевикладеним, просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій сумі в розмірі 8000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
 
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 липня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи із 28.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 7500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1   на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 звернувся  з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2600 гривень щомісяця до досягнення нею повноліття, відмовивши в задоволені решти позовних вимог, посилаючись на його необґрунтованість, неправильне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що не заперечує щодо сплати аліментів на дитину, однак вважає, що стягнення аліментів не повинно позбавляти його засобів для існування та ставити його родину у скрутне матеріальне становище. В суді першої інстанції він частково визнав позов та не заперечував сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі щомісячно, але в розмірі 2600 грн.
Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою його доводи про те, що пред`являючи позов про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, відмінній від мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, саме на позивача покладено обов`язок довести, що саме такий розмір аліментів необхідний та достатній для гармонійного розвитку дитини та забезпечить її фізичний та духовний розвиток. Тому необхідні реальні докази понесення витрат на дитину у даному розмірі. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, чеки, квитанції, розрахунки, документи, які б підтверджували заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 8000 грн. Більше того, необґрунтованими є і мотиви суду першої інстанції при присудженні аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно.
Звертає увагу на те, що фактично суд першої інстанції встановив обставини, які враховуються при призначенні аліментів: відповідач (апелянт) на даний час перебуває у шлюбі та має на утриманні малолітню доньку, дружина перебуває у декретній відпустці та в середньому відповідач отримує заробітну плану в розмірі 3-4 тисячі гривень щомісячно, однак не застосував у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 182 СК України, що призвело до прийняття незаконного рішення. Отже, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права ч. 1 ст. 182 СК України, якою визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.
Крім того, суд першої інстанції не надав оцінку його доводам про те, що він разом з дружиною та дочкою проживає в орендованій квартирі, відповідно, він вимушений сплачувати кошти за житло кожного місяця. Більше того, суд першої інстанції встановивши, що він отримує заробітну плату в розмірі 3-4 тисячі гривень щомісячно присуджує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень, що фактично позбавляє його та його сім`ю  засобів для існування.
Також, суд першої інстанції, присуджуючи аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., неправильно застосував норми матеріального права, а саме: ч. 2 ст. 182 СК України, якою встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Вказує, що на даний час вік доньки становить 10 років. Відповідно, з січня 2021 року прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років) складає - 2395 гривень, а 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (від 6 до 18 років) складає - 1197, 50 гривень. Отже, сімейним законодавством визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, відповідного віку - 10 років, становить 2395 грн. і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Позивач лише зазначала про потребу доньки ОСОБА_1 у санаторно-курортному лікуванні та додала довідку з діагнозом. Однак, не конкретизовано ані вартість даного санаторно-курортного лікування, ані заклад в якому його необхідно проводити, ні кількість таких санаторно-курортних лікувань в рік та на протязі якого часу його слід проводити. Також позивачем не було надано доказів понесення витрат на дане санаторно-курортне лікування, ліки.
Крім того, позивач ОСОБА_2 , яка є працездатною, хвороб або відхилень у фізичному здоров`ї не має, також зобов`язана брати участь в утриманні і забезпеченні дитини. На неї даний обов`язок покладено так само, як і на відповідача. Крім того, у матеріалах справи немає жодного доказу витрат матері (позивача) на утримання дитини.
Вказує, що стягнення судових витрат в розмірі 7500 гривень є необґрунтованим, безпідставним, неспівмірним з часом витраченим адвокатом та виконаними адвокатом роботами і наданими послугами. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази сплати витрат на правову допомогу (чеки, квитанції тощо), детальний опис робіт виконаних адвокатом, рахунки, акт виконаних робіт. Договір про надання правової допомоги, який додано до позовної заяви,  не є документом, який є підставою для відшкодування витрат на правову допомогу. Вважає, що заявлена сума в розмірі 10 000 гривень є неспівмірною з наданими послугами і проробленою роботою у типовій справі про стягнення аліментів.
Звертає увагу на те, що він також поніс судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи. Понесена відповідачем сума судових витрат підтверджена чеками про оплату послуг та актом виконаних робіт. Однак, про це судом першої інстанції не вказано нічого.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся  з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову і постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що наявними в матеріалах справи доказами було встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідач є співвласником об`єктів нерухомості. Також відповідач є засновником та єдиним власником ПП «Гідротерм-сім», що підтверджується витягом з ЄДР, копія якого міститься в матеріалах справи. В матеріалах справи наявна інформація від АТ КБ «Приватбанк» стосовно рахунків ОСОБА_1 , а також виписку по вказаних рахунках, відповідно до якої у відповідача наявні три гривневі рахунки. По рахунку відповідача № НОМЕР_1 за період з 28.01.2021 по 29.05.2021 року наявні витрати на суму 140 845,00 грн. Помісячно вказана сума становить 35 211,25 грн. за місяць. Вказана сума суттєво перевищує офіційний заробіток, про який стверджує відповідач у своєму відзиві (4830 грн.). Проаналізувавши витрати відповідача з особистого рахунку, слідує, що лише витрати на продукти, товари, паливо, мобільний зв`язок, заклади громадського харчування та послуги у вказаний період становили: за лютий 2021 року - близько 9652 грн.; за березень 2021 року - близько 25 150 грн.; за квітень 2021 року - близько 23 907 грн.; за травень 2021 року - близько 26 140 грн. Позивач зазначав в суді першої інстанції, що це виключно витрати, здійснені в магазинах, АЗС, закладах громадського харчування та на оплату особистих послуг. При підрахунку не бралися до уваги зняття готівки з картки та перекази на інші картки. Загальні суми витрат по особистому рахунку з урахуванням цих платежів було зазначено вище, та вони становлять в середньому 35 211,25 грн. на місяць. Вказує, що лише побутові витрати (продукти, заправка, товари тощо) платника аліментів за березень, квітень, травень 2021 року перевищували десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи (23 790). Вважає, що позивачем належними доказами були доведені вказані витрати. Щомісячні витрати відповідача по одному лише картковому рахунку становлять в середньому 35 211,25 грн. на місяць. Відповідач не надав жодних доказів щодо джерела походження коштів для покриття цих витрат, зважаючи на офіційну заробітну плату в 4830 грн. Однак, судом першої інстанції не було надано належну оцінку цим фактам. При цьому  в наданих виписках відсутня інформація про оплату оренди житла.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що твердження апелянта та його представника про те, що відповідач є співвласником трьох об`єктів нерухомого майна - є хибними, що і було встановлено судом першої інстанції. Окрім того, це не було встановлено доказами, які є у матеріалах справи, про що зазначає позивач. Вказує, що у приватній власності відповідача знаходиться лише 1/4 частки вищевказаної квартири, а отже ніяким чином зазначена квартира на дохід відповідача не впливає. Доказів того, що відповідач отримує дохід від цієї незначної частки майна, позивач не надала, а в матеріалах справи вони відсутні. Вказує, що він дійсно є власником ПП «Гідротерм-сім», але жодного прибутку від його діяльності не отримує, що підтверджується відомостями з реєстрів державної податкової служби та деклараціями про прибуток ПП «Гідротерм-Сім», які були долучені до матеріалів справи.
Крім того, з наданих відомостей по рахунках та руху коштів по них очевидно, що відповідач немає значного та прихованого доходу. Крім того, з руху коштів можна систематично прослідкувати те, що кошти витрачаються відповідачем на щоденні людські та буденні, потреби (їжа, одяг, житло, аптека, засоби особистої гігієни, пальне, проїзд, дрібні побутові витрати тощо). Крім того, з руху коштів по рахунках також очевидно, що залишок після тієї чи іншої операції становить "нуль" (0) або від`ємне значення. Зокрема, рахунок № НОМЕР_2 , про який зазначає у апеляційній скарзі апелянт - має стан рахунку "мінус" - 29950 гривень.
 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 , проти доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 заперечував.
Представник відповідача ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , проти доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 заперечував.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного. 
Ухвалюючи рішення  про  часткове  задоволення  позову , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як батько   ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  кошти на її утримання надає, однак у розмірах, недостатніх для утримання доньки. При визначені розміру аліментів, суд врахував стан здоров`я дитини, фінансовий стан відповідача, а також те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 06 до 18 років встановлено 1 липня 2021 року - 2379 гривень, а тому суд вважав за можливе покласти на відповідача обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 4000 грн. до досягнення донькою повноліття. При цьому, стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір на підставі ст.141 ЦПК України та судові витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, у розмірі 7500 на користь відповідача.
 
Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.
За час шлюбу у сторін народилась дочка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с. 11).
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 березня   2018 року у справі № 367/6659/17 розірвано шлюб між ОСОБА_2  та ОСОБА_1 ,  зареєстрований 06 червня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області,  актовий запис №  116 (том 1 а.с. 12).
Згідно з довідкою № 904 від 19.08.2020 року Виконавчого комітету Ірпінської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 13).
ОСОБА_1  перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: дискінезія жовчовивідних шляхів та потребує санаторно-курортного лікування (том 1 а.с. 20).
Відповідач на даний час перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 та має малолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с. 68-69). Дружина відповідача ОСОБА_5 перебуває у декретній відпустці (том 1 а.с. 71).
Відповідно до довідки № 0000-000001 від 08.04.2021 року, виданої ТОВ «Компанія «Пегас», відповідач ОСОБА_1 працює у даному товаристві та посаді інженера з вентиляції. Дохід за період з 01.04.2020 по 31.03.2021 склав 61 615 грн. Тобто за вказаний період розмір середньомісячної заробітної плати відповідача становить 5134 грн.  (том 1 а.с. 70).
Також з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 251809981 від 08.04.2021 встановлено, що відповідачу на праві спільної часткової власності (розмір частки 1/4) належить трикімнатна квартира у АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 72-72).
 
Згідно з ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України).
Відповідно до ч.ч. 1 - 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.  Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
 
Встановивши, що донька сторін проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, а відповідач матеріальну допомогу надає нерегулярно, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 180 СК України, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 28.01.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати свою дитину, її вік та стан здоров`я, матеріальне становище відповідача,  апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є справедливим та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1. ст.  81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).
З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції за клопотанням позивача були здійснені запити до фінансових установ з метою отримання відомостей про наявність відкритих рахунків на ім`я відповідача.
Згідно з відповіддю АТ КБ «Приватбанк» відповідач ОСОБА_1 має відкриті банківські рахунки, а саме: № НОМЕР_1 за договором SAMDNWFC00056376515 від 02.12.2019 року, залишок на якому -29950 грн., № НОМЕР_3 за договором SАМDNWFC00025024631 від 16.12.2020 року, залишок на якому 36, 38 грн., НОМЕР_8 за договором SAMDNWFC00046840986 від 21.11.2018 року, залишок 10,38 грн., НОМЕР_10 за договором SAMDNWFC00046846394 від 21.11.2018 року, залишок 0 грн., НОМЕР_9 за договором SAMDNWFD0072014504500 від 29.07.2018 року, залишок 1434, 23 грн. 
Також відповідач ОСОБА_1 має у АТ КБ «Приватбанк» депозитний рахунок № НОМЕР_4 за договором SAMDNWFD0072014504500 від 29.07.2018 року, залишок на якому 1429, 17 грн.  
З наявних в матеріалах справи виписок, наданих АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що по рахунку відповідача № НОМЕР_1 картка № НОМЕР_5 за період з 28.01.2021 року по 29.05.2021 року зараховано доходів всього на суму 108 800 грн., витрачено 140 845 грн. 
Так, у виписці відображені, зокрема,  рух коштів та наступні операції: 17.02.2021 року - переказ з карти  ПриватБанку  через  Приват24, відправник: ОСОБА_7 - 25 000 грн.; 17.02.2021 року переказ через додаток Приват24 - 4300 грн.; 18.02.2021 року - переказ з карти  ПриватБанку  через  Приват24, відправник: ОСОБА_8 - 8500 грн.; 24.02.2021 року - переказ  від ОСОБА_9 - 1500 грн.; 24.02.2021 року зарахування переказу на картку - 6600 грн.; 08.03.2021 року - зарахування переказу на картку - 1000 грн.; 08.03.2021 року - переказ з карти  ПриватБанку  через  Приват24, відправник: ОСОБА_8 - 2000 грн.; 09.03.2021 року -  переказ  від ОСОБА_9 - 2400 грн.; 09.03.2021 року переказ через додаток Приват24 - 4400 грн.; 24.03.2021 року - переказ  від ОСОБА_9 - 1000 грн.; 24.03.2021 року поповнення готівкою в терміналі самообслуговування - 3000 грн.; 03.04.2021 року - переказ  від ОСОБА_9 - 4200 грн. ; 09.04.2021 року переказ через додаток Приват24 - 4300 грн.; 20.04.2021 року - переказ  від ОСОБА_9 - 24000 грн.; 05.05.2021 року - переказ  від ОСОБА_9 - 1400 грн.; 05.05.2021 року переказ через додаток Приват24 - 4000 грн.; 09.05.2021 року - переказ з карти  ПриватБанку  через  Приват24, відправник: ОСОБА_10 - 1000 грн.; 18.05.2021 року переказ через додаток Приват24 - 400 грн.; 21.05.2021 року - поповнення готівкою в терміналі самообслуговування - 4000 грн.;  21.05.2021 року - поповнення готівкою в терміналі самообслуговування - 2900 грн. (том 1,  а.с 164-236). 
З викладеного вбачається, що сума надходжень грошових коштів  на рахунок відповідача становить :  за лютий 2021 року - 45 900 грн., за березень 2021 року - 13 800 грн., за квітень 2021 року - 32 500 грн., за травень 2021 року - 13 700 грн. 
 
Крім  того, згідно з відповіддю АТ «Універсал банк» відповідач ОСОБА_1 має відкриті банківські рахунки у Монобанку, а саме: №  НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 .
З наявної в матеріалах справи виписки вбачається, що по рахунку відповідача № НОМЕР_6 за період з 28.01.2021 року по 29.05.2021 року зараховано доходів всього на суму 99 794, 76 грн., витрачено 114 605, 64 грн.  
У виписці відображені рух коштів та платіжні операції, зокрема, 17.02.2021 року - поповнення рахунку через термінал IBOX - 2620 грн.; 17.02.2021 року поповнення рахунку через термінал IBOX- 4999 грн., 17.02.2021 року поповнення рахунку через термінал IBOX - 9000 грн. 24.02.2021 року - переказ власних коштів ТР для розрахунків за еквайринговою діяльністю р2р (Монобанк) - 3000 грн.; 09.03.2021 року - переказ власних коштів ТР для розрахунків за еквайринговою діяльністю р2р (Монобанк) - 3000 грн.; - переказ власних коштів ТР для розрахунків за еквайринговою діяльністю р2р (Монобанк) - 12000 грн.; 05.04.2021 року - переказ власних коштів ТР для розрахунків за еквайринговою діяльністю р2р (Монобанк) - 4500 грн.; 20.04.2021 року - переказ власних коштів ТР для розрахунків за еквайринговою діяльністю р2р (Монобанк) - 7000 грн.; 20.04.2021 року - поповнення рахунку через термінал IBOX - 12 000 грн.; 20.04.2021 року - поповнення рахунку через термінал IBOX - 17 000 грн.; 05.05.2021 року - переказ власних коштів ТР для розрахунків за еквайринговою діяльністю р2р (Монобанк) - 13 200 грн. (том 2 а.с. 7-13).
Також, відповідно до довідки № 0000-000001 від 08.04.2021 року ТОВ «Компанія «Пегас», відповідач ОСОБА_1 працює та посаді інженера з вентиляції та за період з 01.04.2020 по 31.03.2021 отримав дохід в розмірі 61 615 грн.
 
Доводи позивача, викладені в її апеляційній скарзі про те, що  відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є співвласником об`єктів нерухомості, а також відповідач є засновником та єдиним власником ПП «Гідротерм-сім», що підтверджується витягом з ЄДР, а тому спроможний сплачувати аліменти в розмірі 8000 грн., колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідач, заперечуючи вказані обставини, надав суду копії податкових декларацій від 09.02.2021 року, поданих до податкових органів за період 2020 року, відповідно до яких сума доходу, що оподатковується та сума єдиного податку, що розраховується, відсутня (том 1 а.с. 74-77).  
Крім того з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 251809981 від 08.04.2021 встановлено, що відповідачу на праві спільної часткової власності (розмір частки 1/4) належить трикімнатна квартира у АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 72-72).
Отже,  в матеріалах справи відсутні дані про отримання відповідачем доходу від діяльності ПП «Гідротерм-сім» та від наявності у відповідача  на праві спільної часткової власності трикімнатної квартири.
При цьому, витрати позивача на утримання дитини на суму 8000 грн., у розумінні ст. 78 ЦПК України, не підтверджуються матеріалами справи. 
Доводи апеляційної скарги про те, що  щомісячні витрати відповідача становлять в середньому 35 211, 25  грн., а тому підлягають стягненню аліменти в розмірі 8000 грн. як четверта частина від його витрат, колегія суддів відхиляє, оскільки з наданих банківськими установами виписок вбачається, що прибутки, що надходять на рахунки відповідача, не є  стабільними та однаковими, а тому відсутні підстави вважати, що відповідач отримує такий дохід,  з якого має змогу  щомісяця сплачувати аліменти в розмірі 8000 грн.
Сам по собі факт того, що  відповідач працює та отримує дохід як офіційний так і неофіційний, за відсутності належних, допустимих і достатніх доказів про щомісячні витрати на дитину у розмірі 8000 гривень, не є підставою для покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини щомісячно у такому розмірі.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, та надав правильну правову оцінку заявленим сторонами доводам та наданим доказам і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
Разом з тим, проаналізувавши виписки з особових рахунків  відповідача ОСОБА_1 з вищевказаних  фінансових установ, судом апеляційної інстанції встановлено, що на рахунки відповідача в середньому зараховується приблизно 40 тис. грн. на місяць, а витрачає відповідач на своє утримання приблизно 35 тис. грн. 
Викладене свідчить про наявність достатнього заробітку (доходу) платника аліментів для сплати аліментів у визначеному судом розмірі в сумі 4000 грн.  
Таким чином, за сукупності наявних в матеріалах справи доказів поданих на підтвердження доходів та витрат відповідача, його посилання на ту обставину, що він отримує лише мінімальну заробітну плату, свідчать лише про те, що останній відображає свій офіційний дохід у мінімальному розмірі, в той час як його реальні витрати свідчать про те, що він має достатній дохід для сплати аліментів у розмірі 4000 грн. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що платіжні картки використовуються ним виключно для роботи є безпідставними, оскільки будь-які кошти, отримані на банківські рахунки,  є доходами особи, якщо не доведено  протилежного.   
Приймаючи до уваги наявність банківських рахунків у АТ «Приватбанк» та АТ «Універсал банк» (монобанк), враховуючи довідку про заробітну плату, яка свідчить про наявність у відповідача - платника аліментів постійного місця роботи та доходу, доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що наявність достатності заробітку (доходу) платника аліментів для сплати аліментів не підтверджена, є необґрунтованими та безпідставними. 
Відповідно до ч. 3 ст. 182 СК України, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
 
Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, з`ясувавши та проаналізувавши вказані обставини, враховуючи те, що відповідачем не доведено джерело походження коштів для оплати здійснених витрат, враховуючи положення ч. 3 ст. 182 СК України, суд першої інстанції врахувавши усі обставини справи, дійшов вірного висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж мінімально гарантований чи мінімально рекомендований розмір, встановлений законом. 
Доводи відповідача про те, що визначений судом розмір аліментів у рази перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений чинним законодавством, не заслуговують на увагу, оскільки законодавством України закріплено виключно гарантований державою рівень мінімального матеріального забезпечення громадянина України, у тому числі дитини до досягнення нею певного віку, тоді як при визначенні розміру аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу доньці у розмірі 4000 грн., що є достатнім та таким, що відповідає потребам дитини, спрямований на забезпечення її гармонійного розвитку. 
Враховуючи те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а запропонований відповідачем розмір аліментів для сплати у розмірі 2600 грн. становить майже мінімальний рекомендований законом рівень для утримання дитини, суд першої інстанції правильно визначив, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь  позивача на утримання дитини повинен становити 4 000 грн. 
Отже, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач  за станом здоров`я та за віком є працездатною особою , інших аліментних зобов`язань не має, на його утриманні перебуває дружина та донька ОСОБА_11 , 2020 року народження, встановивши наявність у відповідача інших доходів, крім заробітної плати, врахувавши, що реальні витрати відповідача значно перевищують його офіційний заробіток, колегія суддів, враховуючи положення ст. 182 СК України та інтереси дитини, дійшла висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї доньки у визначеному судом першої інстанції розмірі, адже матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню дитини у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.
Щодо народження у відповідача доньки ОСОБА_6 від другого шлюбу, колегія судів зазначає, що наявність в останнього ще однієї дитини не звільняє його від обов`язку утримувати дочку ОСОБА_12 до досягнення нею повноліття відповідно до ст.180 СК України. Виходячи із розміру доходів, про які вбачається з виписок з банківських рахунків, доходи відповідача є достатніми для утримання обох дітей.
Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
            
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 7500 гривень, колегія суддів відхиляє враховуючи наступне. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 1, п.1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:  1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин 5 статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові, викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 127/21552/17 (провадження № 61-46343 св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як вбачається з матеріалів справи, повноваження адвоката Сандугей І.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000313, видане на підставі рішення Ради адвокатів Чернігівської області від 16.02.2018 року № 57)  як представника позивача ОСОБА_2 підтверджується ордером на надання правової допомоги серії ЧН № 052326, виданим на підставі договору про надання правової допомоги № 18/01/21, укладеного 18 січня 2021 року між ОСОБА_2 та адвокатом Сандугей І.В. (том 1 а.с. 34-38).
Відповідно до п. 4.2 договору про надання правової допомоги № 18/01/21 від 18 січня 2021 року за надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі в розмірі 10 000 грн. Розрахунок гонорару наведений в додатку до цього договору.  
Визначений угодою гонорар може бути в наступному змінений адвокатом у зв`язку із суттєвим зростанням або зменшенням обсягу допомоги, що має бути визначено відповідно до даної угоди (п. 4.3 договору).
З розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач, та з детального опису робіт, виконаних адвокатом,  вбачається, що витрати, пов`язані з розглядом даної справи на професійну правову допомогу складають 15 000 грн., а саме: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції  - 1000 грн., збір доказів, подача запитів щодо наявності нерухомого майна, транспортних засобів, підготовка та подання до Ірпінського міського суду Київської області позовної заяви про стягнення аліментів (5 годин роботи адвоката) - 5000 грн., участь в судових засіданнях за позовом (1500 грн./засідання) - 2 засідання - 3000 грн., підготовка та подача відповіді на відзив (1 година роботи адвоката) - 1000 грн., аналіз витребуваних доказів (інформації про банківські рахунки та рух коштів), підготовка додаткових пояснень по справі з урахуванням вказаної інформації (3 години роботи адвоката) - 3 000 грн., подача клопотання та ознайомлення з матеріалами справи (2 години роботи адвоката) - 2000 грн. (том 2 а.с. 24, 26)
Оплата наданих послуг позивачем ОСОБА_2 підтверджується копією квитанції від 28.07.2021 року  на загальну суму 15 000 грн. (том 2 а.с.25).
Отже, з матеріалів справи, зокрема, з договору про надання правової допомоги від 04.02.2021 року та з детального опису робіт, виконаних адвокатом,  вбачається, що сума гонорару в розмірі 15 000 грн., була сплачена за вищевказані послуги позивачем ОСОБА_2 , що підтверджується копією квитанції від 28.07.2021 року , а тому доводи апеляційної скарги про відсутність вказаних документів у матеріалах справи є безпідставними. 
Колегія суддів вважає, що надані позивачем до позовної заяви, документи свідчать про оплату гонорару, пов`язаного з наданням правової допомоги, які оформлені у встановленому законом порядку. 
Разом з тим, суд першої інстанції виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що стягнення витрат у розмірі 15 000 грн. суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому обґрунтовано визначив розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500 грн. 
Доводи апеляційної скарги про те, що він також поніс судові витрати у зв`язку з розглядом даної справи, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не було подано відповідну заяву, як це передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України або ст. 246 ЦПК України. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість  рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За викладених обставин колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром аліментів у сумі 4000 грн., яка буде щомісячно стягуватися з доходів відповідача як аліменти на утримання дитини, та вважає, що оскаржуване рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому  рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 липня 2021 року слід залишити без змін, а апеляційні скарги позивача  та відповідача - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  та  апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана представником ОСОБА_3 , - залишити без задоволення.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 липня 2021 року -  залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 17 грудня 2021 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Махлай Л.Д.
                                                                                                         
                                                                                                         Немировська О.В.