Ухвала
іменем України 
11 жовтня 2021 року
м. Київ
Справа № 367/6290/20
Провадження № 51-3593 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року щодо засудженої ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2021 року 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
засуджено за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з конфіскацією майна. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року вирок місцевого суду щодо засудженої ОСОБА_5 залишено без змін. 
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, 28 березня 2020  року близько 16 год. 32 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи біля будинку № 19/1 на вул. Мечникова в м. Ірпінь Київської області, незаконно зберігала при собі з метою збуту, з корисливих мотивів наркотичний засіб, обіг якого обмежено, – метадон (фенадон) загальною масою 9,246 г у великих розмірах, та сильнодіючий лікарський засіб – дифенгідрамін (димедрол) загальною масою 11,076 г у великих розмірах, які знаходились у поліетиленових пакетиках у неї в сумці.
Того ж дня, реалізовуючи умисел на збут наркотичного засобу та сильнодіючого лікарського засобу, ОСОБА_5 біля вказаного будинку поклала під деревом поліетиленовий пакетик з речовиною, що містить наркотичний засіб метадон (фенадон) масою 0,183 г та 2 таблетками, що містять сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол) масою 0,087 г, де продовжила їх зберігати з метою збуту. Після цього ОСОБА_5 в період з 16 год. 46 хв. до 18 год. 13 хв.: 
- біля будинку № 14 на вул. Ярославській поклала під лавку пакетик з речовиною, що містить наркотичний засіб метадон (фенадон) масою 0,207 г та 2 таблетками, що містять сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол) масою 0,087  г; 
- біля будинку № 26 на вул. Грибоєдова поклала під металевим парканом пакетик з речовиною, що містить наркотичний засіб метадон (фенадон) масою 0,165 г та 2  таблетками, що містять сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол) масою 0,086 г; 
- біля будинку № 107 на вул. Соборній поклала під вентиляційною решіткою пакетик з речовиною, що містить наркотичний засіб метадон (фенадон) масою 0,164 г та 2 таблетками, що містять сильнодіючий лікарський засіб дифенгідрамін (димедрол) масою 0,086 г. 
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 вбачається, що він просить змінити судові рішення щодо засудженої ОСОБА_5 в частині призначеного покарання та призначити їй більш м`яке покарання. Так, захисник вважає, що є підстави для застосування до засудженої норм, передбачених ст. 69 КК України, оскільки, на його думку, не всі наявні пом`якшуючі обставини були враховані судами першої та апеляційної інстанції. При цьому вказує, що ОСОБА_5 повністю визнала свою вину, покаялася у вчиненому, активно сприяла розкриттю злочинів, оскільки за її добровільною участю було проведено чотири слідчих експерименти, в ході яких стали відомі обставини вчинення трьох латентних фактів збуту наркотичних засобів, про які органам досудового розслідування відомо не було. Окрім того, як зазначає захисник, під час проведення цих слідчих дій та допиту в якості підозрюваної ОСОБА_5 прямо вказувала на інших членів групи зі збуту наркотичних засобів та викривала їх злочинну діяльність, а в суді повністю визнала вину в пред`явленому обвинуваченні, надала чіткі та послідовні показання.
Крім того, звертає увагу суду, що засуджена має на утриманні малолітню дитину, батько якої помер, а відтак, на думку захисника, є підстави застосування щодо неї положень ст. ст. 69, 75 КК України. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зіст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до ч. 1ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів та кваліфікацію її дій за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України у касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не оспорює.
Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. 
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.
Як убачається з наданих копій судових рішень, місцевим судом при призначенні ОСОБА_6 заходу примусу згідно з вимогами ст. 65 КК України разом із ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких та нетяжких злочинів, також враховано обставини вчинення кримінальних правопорушень; дані, які характеризують особу обвинуваченої, котра раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, знаходиться під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11 липня 2019  року з діагнозом розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, має постійне місце проживання, де характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дитину 2011 року народження; наявність обставини, що пом`якшує покарання, – її щире каяття та відсутність обтяжуючих обставин. 
Врахувавши вищевикладене, місцевий суд зазначив, що ОСОБА_5 необхідно призначити покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 321 КК України – у виді позбавлення волі, остаточне покарання необхідно призначити у відповідності до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Своєю чергою, апеляційний суд у своєму рішенні зазначив, що, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, врахувавши наведені обставини, дотримався вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
При цьому колегія суду апеляційного суду акцентувала на даних про особу винної, яка вже притягувалася до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України і була звільнена від неї на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, не працює, вчинила дії з метою збуту наркотичного та сильнодіючого лікарського засобів, обравши це способом заробітку. Крім того, колегія суддів наголосила на тому, що встановлено лише одну обставину, що пом`якшує покарання, оскільки докази, на які посилався захисник у апеляційній скарзі, стверджуючи про активне сприяння ОСОБА_5 розкриттю злочинів, у кримінальному провадженні відсутні. Наведені дані про особу винної не дають підстав вважати, що ступінь тяжкості кримінальних правопорушень істотно знижено, та застосовувати до обвинуваченої положення ч.  1 ст. 69 КК України.
Крім того, колегія суддів дійшла й правильного висновку, що ОСОБА_5 не може бути звільнена на підставі ст. 75 КК України, оскільки рішення про звільнення засудженої особи від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком, суд може ухвалити при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що суд першої інстанції взяв до уваги зазначені раніше дані й обставини, в тому числі й ті, на які є посилання в апеляційній скарзі, і правильно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на мінімальні строки, встановлені відповідними санкціями, та додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки вона вчинила кримінальні правопорушення з корисливим умислом. До того ж, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, суд обрав спосіб поглинення менш суворого покарання більш суворим, який є найбільш сприятливим для обвинуваченої.
А тому саме таке покарання, є необхідним й достатнім для досягнення його мети, а саме – виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню злочинів як нею, так і іншими особами.
Відтак, як правильно зазначено в рішенні апеляційного суду, підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання та звільнення від його відбування з випробуванням відсутні.
Разом з тим, колегія суддів касаційного суду також вважає, що доводи касаційної скарги захисника, які є аналогічними доводам його апеляційної скарги, є безпідставними.
Зокрема, враховуючи, що у даному провадженні судами встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує покарання,  – щире каяття засудженої ОСОБА_5 , підстав для сумніву в правильності наведених вище висновків апеляційного суду немає. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначені у касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 обставини, які на його думку, є підставами застосування до засудженої ОСОБА_5 норм, передбачених ст. ст. 69, 75 КК України, є неспроможними, а судами не порушено передбачених КК України загальних засад призначення покарання. 
Апеляційний суд, розглядаючи матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , дотримався вимог ст. 419 КПК України
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст.  428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 12 лютого 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року щодо засудженої ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:

 
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                            ОСОБА_3