ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2021 року	Львів	Справа № 140/4528/21 пров. № А/857/14781/21	

Восьмий  апеляційний  адміністративний  суд в складі:

головуючого судді:                                         Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року про закриття провадження у справі, головуючий суддя – Плахтій Н.Б., постановлена у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до МВС України, в якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо неналежного оформлення довідки від №22/6-1194 04.03.2021 року про грошове забезпечення годувальника ОСОБА_2 за відповідною посадою, станом на листопад 2019 року, для перерахунку пенсії з 01.12.2019 року, в частині не врахування до неї також і інших додаткових видів грошового забезпечення, які бралися до уваги при первинному обчисленні та наступних перерахунках пенсії, у відповідності до положень Закону України “Про внесення змін до ст.43 ЗУ “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу ОВС та деяких інших осіб” та його Прикінцевих положень від 15.06.2004 №1769-ІV та ст.63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб”; зобов`язати відкликати з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області довідку №22/6-1194 від 04.03.2021 року про грошове забезпечення годувальника ОСОБА_2 за відповідною посадою, станом на 19 листопада 2019 року, для перерахунку пенсії з 01.12.2019 року; зобов`язати оформити та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення годувальника ОСОБА_2 за відповідною посадою, станом на листопад 2019 року, у відповідності до ст.43, 63 Закону №2262-ХІІ та з врахуванням положень постанови КМ України від 11.11.2015 року №988, з повною реальною інформацією, за формою передбаченою Додатком 2 до постанови КМ України №45 від 13.02.2008 року, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри основних, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, встановлених законодавством, в тому числі, які бралися до уваги при первинному обчисленні та наступних перерахунках пенсії, у відповідності до положень Закону України “Про внесення змін до ст.43 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу ОВС та деяких інших осіб” та його Прикінцевих положень від 15.06.2004 року №1769-ІV та ст.63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб”, а саме: посадовий оклад -2400 грн, оклад за спеціальним званням -1800 грн, надбавка за стаж служби (50%) -2100 грн, надбавка за слідчу роботу (25%), 100% надбавка, надбавка за особливі умови служби (50%), надбавка за виконання особливо важливих завдань (56%), доплата від попереднього розміру пенсії (35%), надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції (39,96%), надбавка за безперервну службу (90%), премія (115,54%) та індексація 887,09 грн, для проведення з 01.12.2019 року перерахунку основного розміру пенсії.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії закрито, оскільки повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. 
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на неї, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що в судовому рішенні у справі №140/9882/20 не досліджувалось питання складових грошового забезпечення та їх розмірів за відповідною посадою, відтак спір у даній справі не є тотожним.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 
Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для розгляду даного позову за наявності рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих же підстав.
Відтак, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Також, наявність спеціальних правових норм КАС України (ст.ст. 382, 383), направлених на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Суд попередньої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки спір у даній справі виник між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду суду у іншому провадженні, проте, на стадії виконання такого судового рішення.
Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 21.12.2020 року у справі №440/1810/19.
Однак, колегія суддів звертає увагу, що у справі №140/9882/20 предметом спору було визнання протиправними дій щодо відмови скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії по втраті годувальника з 01 грудня 2019 року, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, усіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, встановлених законодавством, а також індексації; зобов`язання відповідача скласти та подати до ГУ ПФУ у Волинській області нову довідку про розмір грошового забезпечення годувальника, ОСОБА_2 , за відповідною посадою, станом на листопад 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, з врахуванням положень Закону України “Про внесення змін до статті 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” і його прикінцевих положень від 15 червня 2004 року, та положень постанови Кабінету міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри основних та усіх щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, встановлених законодавством, а також індексації, а саме: посадовий оклад - 2400 гривень, оклад за спеціальним званням -1800 гривень, надбавка за стаж служби (50%) -2100 гривень, 100% надбавка, надбавка за особливі умови служби (50%), надбавка за слідчу роботу (25%), доплата до попереднього розміру пенсії (35%), надбавка за виконання особливо важливих завдань (56%), надбавка за роз`їзний характер роботи (10%), надбавка за безперервну службу (90%), премія (79,98%, що становить 5518,90 грн. станом на листопад 2019 року), індексація (887,09 грн.), для проведення ОСОБА_1 01 грудня 2019 року перерахунку та виплати основного розміру пенсії.
Спірні відносини виникли у зв`язку із відмовою Міністерства внутрішніх справ України у виготовленні та направленні довідки до органів Пенсійного фонду.
Предметом даного спору є незгода позивача із складовими видами грошового забезпечення, які були включені у довідку №22/6-1194 від 04.03.2021 року про грошове забезпечення годувальника ОСОБА_2 за відповідною посадою, станом на 19 листопада 2019 року, для перерахунку пенсії з 01.12.2019 року, що виготовлена та направлена відповідачем до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на виконання вказаного рішення суду.
Відтак, колегія суддів зазначає, що в даному спорі ті ж самі сторони, однак інший предмет та підстави звернення із даним позовом ніж ті, які були заявлені у справі №140/9882/20, у якій прийнято рішення.
Також, відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі є передчасною та прийнята з порушення вимог КАС України, оскільки підстави для закриття провадження у цій справі відсутні.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд попередньої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі, чим допустив порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а тому судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року про закриття провадження у справі №140/4528/21 – скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький