ф
УХВАЛА

30 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 620/219/21
адміністративне провадження № К/9901/40899/21  
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 620/219/21 за позовом   ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому просить зобов`язати Головне територіальне управління юстиції у Київській області виплатити середньомісячну заробітну плату позивачу за час вимушеного прогулу починаючи з 05 червня 2020 року.
16 березня 2021 року рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року, адміністративний позов задоволено частково. 
Зобов`язано Головне територіальне управління юстиції у Київській області виплатити середньомісячну заробітну плату позивачу за час вимушеного прогулу з 09 червня 2020 року  по 16 березня 2021 року у розмірі 58 773 грн. 
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині виплати середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ)  подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 10 листопада 2021 року. 
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд вважає зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень суд першої інстанції розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Разом з тим, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду даної справи є зобов`язання Головному територіальному управлінню юстиції у Київській області виплатити середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу.
Оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. 
А саме, у касаційній скарзі відповідач зазначає, що пунктом 2 частини другої  статті 6 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-УІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що до посад державної служби категорії «Б» віднесено, зокрема, керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників (аналогічні норми містилися в цій статті і в редакції Закону України «Про державну службу» станом на час відкриття провадження судом першої інстанції). 

Посада ОСОБА_1 : «начальник відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, друкованих засобів масової інформації та легалізації громадських формувань Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області» в силу пункту 2 частини другої статті 6 Закону України «Про державну службу» віднесена до категорії «Б».

З огляду на вищезазначене, Чернігівський окружний адміністративний суд відніс справу № 620/219/21 до категорії справ незначної складності та розглядав її за правилами спрощеного провадження помилково, оскільки вона відповідно до вимог КАС України мала розглядатися за правилами загального позовного провадження.
Таким чином, оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач у касаційній скарзі довів підстави, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає перегляду в касаційному порядку, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
В касаційній скарзі Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ)  зазначено, що вона подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження відповідач зазначає, що судом першої інстанції та апеляційним судом при застосуванні статті 236 Кодексу законів про працю України  не враховано висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 440/395/20 (адміністративне провадження № К/9901/28100/20). 
Скаржник зазначив, що у справах № 620/219/21 та № 440/395/20 тотожними є суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання, умови застосування правових норм. Так, висновки Верховного Суду по справі № 440/395/20 охоплюють застосування тих самих норм права, що застосовані в оскаржуваній постанові у подібних правовідносинах у справі № 620/219/21.
Разом з тим, предметом розгляду даної справи є зобов`язання виплатити середньомісячну заробітну плату позивачу за час вимушеного прогулу, яка перебувала у відпустці без збереження заробітної плати.
Натомість обставини справи №440/395/20 відмінні від цієї справи з огляду на те, що у справі № 440/395/20 суди не вирішували питання стягнення середньої заробітної плати працівника, який перебував у відпустці без збереження заробітної плати. 
Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Подана касаційна скарга відповідача містить цитування нормативно-правових актів, виклад обставини справи, незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права. 
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням відповідачем у касаційній скарзі підстави для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме в касаційній скарзі відповідачем не доведено подібність правовідносин у цій справі зі справою, розглянутою Верховним Судом, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 березня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2021 року у справі № 620/219/21 за позовом   ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії- повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.    

Суддя-доповідач                                                                                 Н.В. Шевцова