ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/544/16-ц  Номер провадження 22-ц/814/233/21	Головуючий у 1-й інстанції Дем"янченко  С.М.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю. 
суддів: Обідіної О.І., Прядкіної О.В.
секретар Бродська В.О.

імена (найменування) сторін:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Приватне підприємство «Агроекологія»
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження  апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агроекологія»
на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2020 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Агроекологія», третя особа Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області про розірвання договору оренди землі,-
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПП «Агроекологія» та просила розірвати договір оренди землі, укладений 16 січня 2008 року між ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ПП «Агроекологія».
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є спадкоємцем майна, зазначеного у заповіті ОСОБА_2 , в тому числі і земельних ділянок площею 1,7447 га та 2,8528 га, які перебувають в оренді у ПП «Агроекологія». Пунктом 40 договору оренди землі, передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору, тому вона у письмовому порядку звернулася до орендаря з проханням розірвати договір оренди землі, на що відповіді не отримала. В усній формі їй було повідомлено про небажання розірвати договір оренди. Відмова у розірванні договору оренди землі стала підставою для звернення в суд.
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Договір оренди землі укладений 16.01.2008 року між приватним підприємством “Агроекологія” та ОСОБА_2 площею 1.74 га., розташованої на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, зареєстрований Зіньківським районним відділом Полтавської регіональної філії ДП “Центр ДЗК” при Держкомземі України 23.04.2010 року за № 041055500979 – розірвано.
У задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі укладеного між приватним підприємством “Агроекологія” та ОСОБА_2 , площею 2.8528 га., кадастровий № 5321386000:00:011:0017, розташованої на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області – відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило ПП «Агроекологія», просило його скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 , а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення місцевого суду не повною мірою відповідає вказаним вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом 16.01.2008 року між приватним підприємством “Агроекологія” та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер № 5321386000:00:011:0001, загальною площею 1.74 га, яка розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області строком на двадцять п`ять років, який 23.04.2010 року зареєстрований Зіньківським районним відділом Полтавської регіональної філії ДП “Центр ДЗК при Держкомземі України” про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 041055500979 (а.с.9-10). 
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла (а.с.16). 
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 і є власником земельної ділянки площею 2.8528 га., кадастровий № 5321386000:00:011:0017, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області і належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 051872 (а.с.17), що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2015 року( а.с.18). 
Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2015 року також вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1.7447 га., кадастровий № 5321386000:00:011:0001, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області і належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ № 051872 (а.с.19), що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2015 року (а.с.20).
Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що при укладенні договору оренди землі сторони погодили у пункті 40 договору таку підставу розірвання договору, як перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особі, а відповідач в добровільному порідку виконати дані умови договору відмовився.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини. 
Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Колегія суддів вважає, що місцевий суд, установивши, що сторони спірного договору оренди землі у пункті 40 передбачили можливість розірвання договору у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а ПП «Агроекологія» відмовляється у добровільному порядку виконати вимоги нового власника, дійшов обґрунтованого висновку про законність позовних вимог про розірвання договорів оренди землі.
Таких же висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний суд у постановах від 03 лютого 2020 року у справі № 530/1578/16-ц (провадження № 61-4697св19), від 03 серпня 2020 року у справі № 551/1064/16-ц (провадження № 61-527св17).
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є стороною спірного договору оренди землі, а тому немає правових підстав для розірвання спірного договору, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки   ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 і є власником земельних ділянок, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.12.2015 року (т. 1 а.с. 18, 20). 
Разом з тим, місцевому суду позивачем не надано доказів укладення договору оренди земельної ділянки, площею 2,8528 га, між ОСОБА_2 та ПП «Агроекологія», а саме, договору оренди земельної ділянки, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для розірвання цього договору.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди земельної ділянки, кадастровий номер № 5321386000:00:011:0001, загальною площею 1.74 га, яка розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, укладеного 16.01.2008 року між приватним підприємством “Агроекологія” та ОСОБА_2 , оскільки сторони дійшли згоди що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.
Проте, місцевий суд розглянув справу у відсутності відповідача, що є обов`язковою підставою для скасування рішення в порядку ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ПП «Агроекологія» вказує на те, що підприємство не було належним чином повідомлене про дату, час та місце судового засідання, яке відбулося 17.12.2020 року, коли було ухвалене судове рішення. Колегія суддів такі доводи визнає обґрунтованими, оскільки у матеріалах справи відсутнє підтвердження про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання.
Так, у відповідності до ухвали Зіньківського районного суду Полтавської області від 23.11.2020 року (т. 7 а.с. 29) суд закрив підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та призначив судовий розгляд справи на 17.12.2020 року о 14 годині 00 хвилин в залі судового засідання Зіньківського районного суду.
Ухвалою від 25.11.2020 року (т. 7 а.с. 47) постановлено судове засідання призначене на 14 годину 00 хвилин 17.12.2020 року проводити в режимі відеоконференції та доручено її забезпечення Рівненському апеляційному суду, про що повідомити представника відповідача ОСОБА_4 , зобов`язавши з`явитися в призначене судове засідання.
Судова повістка та ухвали суду від 23.11.2021 року та від 25.11.2021 року направлені відповідачу за адресою с. Михайлики, Шишацького району Полтавської області, але повернулися до суду з відміткою пошти: «За закінченням терміну зберігання» (т. 7 а.с. 54, 62).
У відповідності до ст. 128 ч. 5, 6, 8 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
        Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.
        Місцевий суд в своєму рішенні зазначив, що відповідач не з`явився у судове засідання 13.05.2016 року, 10.06.2016 року, 12.10.2017 року, 24.10.2017 року, 25.01.2018 року, 05.08.2018 року, 23.11.2020 року не з`явився по невідомій суду причині, 22.11.2017 року, 20.12.2017 року, 16.02.2018 року, 20.03.2018 року, 25.06.2018 року, 18.04.2018 року, 01.06.2018 року не з`явився, надіслав заяву про перенесення судового засідання та неможливість судового розгляду, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, подав до суду відзив (т. 1 а.с. 85 - 88, 94 - 97, 109 - 11, 140 - 147).
Проте, з такими висновками місцевого суду погодитися неможливо, оскільки вони не відповідають матеріалам справи. 
На зазначені у судовому рішенні дати були призначені підготовчі засідання, а розгляд справи по суті був призначений вперше 17.12.2020 року, коли і було ухвалене судове рішення. Тобто відповідач 17.12.2020 року вперше не з`явився у судове засідання та у суду відсутні були відомости про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, що є підставою для відкладення розгляду справи, згідно зі ст. 223 ч. 2 п. 1 ЦПК України.
Також апелянт просить постановити окрему ухвалу через допущення місцевим судом грубого порушення норм процесуального права, зокрема, не прийняття та нерозгляд зустрічної позовної заяви, що передбачено ч. 10 ст. 263 ЦПК України.
Проте, таке клопотання вже розглядалося Полтавським апеляційним судом, про що в матеріалах справи міститься постанова від 21.05.2021 року (т. 7 а.с. 214 - 219).
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не розглянув зустрічний позов поданий ПП «Агроекологія» під час розгляду первісних позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки зустрічний позов не був прийнятий до спільного розгляду, за ним заведена інша справа. Крім того, наведені обставини не вплинули на вирішення первісного позову.
Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.
Виходячи з викладеного, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, судом першої інстанції ухвалено помилкове рішення, яке відповідно до ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення позову із двох позовних вимог задовольняється одна (50%), суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати з оплати судового збору за подачу позову пропорційно до розміру задоволених вимог (50%), тобто в сумі 551,20 грн. (1102,40 грн. : 2).
Разом з тим, відповідачем понесені судові витрати за подачу апеляційної скарги, з врахуванням часткового її задоволення (50%), з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 1135 грн. (2270 грн. : 2).
Отже, з врахуванням взаємозаліку з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 583, 80 грн. (1135 грн. - 551,2 грн.).
Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення , що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.
Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 3 п. 3, ст. 382 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Агроекологія» задовольнити частково.
Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до приватного підприємства “Агроекологія”, третя особа відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області про розірвання договору оренди землі задовольнити частково.
Договір оренди землі укладений 16.01.2008 року між приватним підприємством “Агроекологія” та ОСОБА_2 площею 1.74 га. розташованої на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, зареєстрований Зіньківським районним відділом Полтавської регіональної філії ДП “Центр ДЗК” при Держкомземі України 23.04.2010 року за № 041055500979 – розірвати.
У задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі укладеного між приватним підприємством “Агроекологія” та ОСОБА_2 , площею 2.8528 га., кадастровий № 5321386000:00:011:0017, розташованої на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного підприємства “Агроекологія судовий збір в сумі 583,80 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                                                        О.Ю. Кузнєцова 

Судді                                                                О.І. Обідіна 

О.В. Прядкіна