ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 жовтня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/926/21
Головуючий у першій інстанції – Олещенко В. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1122/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої - судді Шитченко Н.В.,
суддів Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: військова частина НОМЕР_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про поновлення на квартирному обліку при звільненні з військової служби,
місце ухвалення судового рішення – м. Чернігів.

                                 У С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати пункт 2 рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , яке оформлено протоколом № 3 від 24 лютого 2021 року, про зняття старшого прапорщика ОСОБА_1 зі складом сім`ї дві особи, звільненого в запас у зв`язку з закінченням контракту 04 лютого 2021 року, перебував на квартирному обліку громадян, які потребують покращення житлових умов з 28 грудня 1998 року, в загальній черзі, та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 14 вересня 2015 року; 
- визнати незаконним та скасувати пункт 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24 лютого 2021 року №168 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 », відповідно до якого знято з квартирного обліку старшого прапорщика ОСОБА_1   зі складом сім`ї дві особи, звільненого в запас у зв`язку з закінченням контракту 04 лютого 2021 року, перебував на квартирному обліку громадян, які потребують покращення житлових умов, з 28 грудня 1998 року в загальній черзі, та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 14 вересня 2015 року; 
- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1   зі складом сім`ї дві особи, звільненого в запас у зв`язку з закінченням контракту 04 лютого 2021 року, перебував на квартирному обліку громадян, які потребують покращення житлових умов з 28 грудня 1998 року в загальній черзі, та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 14 вересня 2015 року.
У мотивування заявлених вимог зазначав, що відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по строковій частині) від 04 лютого 2021 року № 27 старшого прапорщика ОСОБА_1 відповідно до підпункту «а» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас (у зв`язку із закінченням контракту) та з 04 лютого 2021 року виключено із списків військової частини. Іншим наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 24 лютого 2021 року № 168 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 » старшого прапорщика ОСОБА_1 зі складом родини дві особи знято з квартирної черги для отримання житла в с. Гончарівське Чернігівської області. Позивач є ветераном військової служби та має статус учасника бойових дій, його календарна вислуга у Збройних Силах України становить 29 років 04 місяці 09 днів.
Указане рішення ВЧ НОМЕР_1 позивач вважає протиправним і таким, що порушує його права щодо забезпечення постійним житловим приміщенням, оскільки держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями і, зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Рішенням від 24 травня 2021 року Чернігівський районний суд Чернігівської області позовну заяву ОСОБА_1   задовольнив.
Визнав незаконним та скасував рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , оформлене протоколом № 3 від 24 лютого 2021 року, пункт 2, про зняття старшого прапорщика ОСОБА_1 зі складом дві особи, звільненого в запас у зв`язку із закінченням контракту 04 лютого 2021 року, який перебував на квартирному обліку громадян, які потребують покращення житлових умов з 28 грудня 1998 року, в загальній черзі, та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 14 вересня 2015 року.
Визнав незаконним та скасував пункт № 3 наказу командира війської частини НОМЕР_1 від 24 лютого 2021 року №168 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 », відповідно до якого старшого прапорщика ОСОБА_1 зі складом дві особи. звільненого в запас у зв`язку з закінченням контракту 04 лютого 2021 року, який перебував на квартирному обліку громадян, які потребують покращення житлових умов з 28 грудня 1998 року, в загальній черзі, та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 14 вересня 2015 року.
Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про поновлення ОСОБА_1 зі складом дві особи, звільненого в запас у зв`язку з закінченням контракту 04 лютого 2021 року, який перебував на квартирному обліку громадян, які потребують покращення житлових умов з 28 грудня 1998 року в загальній черзі, та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 14 вересня 2015 року.
Стягнув з війської частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 2 724 грн.
В апеляційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції необгрунтованим та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати і прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, визначено лише три категорії військовослужбовців, які залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла, у разі звільнення їх з військової служби у запас або у відставку, а саме: звільнення з військової служби за віком,  станом здоров`я, скороченням штатів, або проведенням інших організаційних заходів. Відповідач стверджує, що старший прапорщик ОСОБА_1 не підпадає під жодну з вищенаведених категорій, підставою звільнення позивача в запас зазначено «закінчення контракту», що позбавляє його права залишатись на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 . 
Заявник заперечує щодо стягнення з нього судового збору на користь держави за розгляд справи у суді першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 , подаючи позов, не поніс жодних судових витрат через наявність відповідних пільг.
Позивач відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не подав.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника війської частини НОМЕР_1 – Мірошниченка О.В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що на час звільнення з військової служби позивач мав стаж військової служби понад 20 років, був зарахований на облік, отримує пенсію за вислугу років, отже, підстави для зняття його з квартирного обліку відповідно до п. 1 розділу 6 «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380 були відсутні, зважаючи на те, що даним пунктом не врегульовано питання зняття військовослужбовців з квартирного обліку.
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.
У справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України (а.с. 18).
Відповідно до витягу з протоколу № 5 засідання житлової комісії війської частини НОМЕР_1 від 12 травня 2005 року прийнято рішення про зарахування на квартирний облік прапорщика ОСОБА_1 до загальної черги на квартирний облік з 28 грудня 1998 року зі складом сім`ї 1 особа та включенно в книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії війської частини НОМЕР_1 за № 203 (а.с. 25).
Згідно із витягом з протоколу № 5 засідання житлової комісії війської частини НОМЕР_1 від 12 березня 2008 року внесено зміни до квартирної справи прапорщика ОСОБА_1 у зв`язку одруженням та зараховано прапорщика ОСОБА_1 на квартирний облік з 28 грудня 1998 року зі складом сім`ї 2 особи, в тому числі, дружинку ОСОБА_2 , 1981 року народження, та включено в книгу обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання жилих приміщень в житловій комісії війської частини НОМЕР_1 за № 203 (а.с. 17).
Як свідчить витяг з протоколу № 8 засідання житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 від 09 червня 2008 року, до квартирної справи прапорщика ОСОБА_1 внесено зміни у зв`язку з отриманням останнім службової однокімнатної квартири (а.с. 21).
Відповідно до витягу з протоколу № 11 засідання житлової комісії війської частини НОМЕР_1 від 14 вересня 2015 року старшого прапорщика ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 особи включено до списку військовослужбовців, які мають право на першочергове одержання житлових приміщень на підставі п. 14 ст. 12 ЖКУ, як особу, яка належить до учасників бойових дій (а.с. 23).
Наказом командира війської частини НОМЕР_1 від 04 лютого 2021 року № 27 (по стройовій частині) старшого прапорщика військової служби ОСОБА_1 , звільненого наказом від 15 січня 2021 року № 8-рс з військової служби у запас за п.п. «к» п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду, або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), з 4 лютого 2021 року було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , знято з усіх видів забезпечення. Направлено для зарахування на військовий облік до Чернігівського ОМТЦК та СП м. Чернігів (а.с. 9).
У наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 04 лютого 2021 року № 27 (по стройовій частині) зазначено, що календарна вислуга років ОСОБА_1 становить 29 років 4 місяці 9 днів, пільгова  – 2 роки 4 місяці 24 дні.
24 лютого 2021 року Об`єднаною житловою комісією військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 прийнято рішення про зняття з квартирного обліку старшого прапорщика  ОСОБА_1 , який перебував на квартирному обліку громадян, які потребують покращення житлових умов з 28 грудня 1998 року, в загальній черзі з 28 грудня 1998 року, та у списках осіб, які потребують першочергового отримання житла з 14 вересня 2015 року, зі складом сім`ї 2 особи, у зв`язку зі звільненням з військової служби у запас на підставі підпункту «к» пункту 2 частини 5 статті 26 (які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду, або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно наказу командира війської частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 04 лютого 2021 №27, що підтверджується копією витягу з протоколу № 3 (а.с. 8).
Наказом командира війської частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 168 від 24 лютого 2021 року «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 » старшого прапорщика ОСОБА_1 знято з квартирної обліку для отримання житла на підставі Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року № 380. Зобов`язано старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнити у двотижневий термін службове житло – однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).
Позивач є учасником бойових дій та ветераном військової служби, що підтверджується відповідними посвідченнями (а.с. 1, 15).
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Згідно із ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).
За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно зі ст.ст. 34, 37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до абз. 1, 3, 4 п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
Пунктом 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування – у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями, і зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» постановою Кабінет Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі – Порядок).
Згідно з п. 3 даного Порядку військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Відповідно до п. 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.
Пунктом 29 Порядку передбачено, що військовослужбовці, які перебувають на обліку при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду, а в разі розформування військової частини – у військовому комісаріаті і квартирно-експлуатаційному органі та користуються правом позачергового одержання житла.
Крім того, даний Порядок передбачає і випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством (п. 30 Порядку).
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку.
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 17 березня 2020 року у справі № 487/5835/17, 01 квітня 2020 року у справі № 638/5769/18, від 08 квітня 2020 року у справі № 683/2197/18 та від 19 травня 2020 року у справі № 683/2198/18.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Підстав відступити від цих правових висновків під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Установивши, що з 28 грудня 1998 року позивач ОСОБА_1 був зарахований в загальну чергу на квартирний облік для отримання житлової площі в смт Гончарівське зі складом сім`ї 2 особи, та з 14 вересня 2015 року включений до списку осіб, які потребують першочергового отримання житла у зв`язку з отриманням посвідчення учасника бойових дій, звільнений із військової служби у запас за п.п. «к» п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», має вислугу років у Збройних Силах України понад 20 років, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 зважаючи на відсутність обставин, визначених законом для зняття його з квартирного обліку.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не підпадає під жодну із категорій військовослужбовців, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 1081, які залишаються на обліку у військовій частині до одержання житла (звільнені з військової служби за віком, за станом здоров`я,у зв`язку із скороченням штатів, або проведенням інших організаційних заходів), оскільки, як зазначалось вище, відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже і на залишення на обліку до отримання такого житла, у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку. На момент звільнення з військової служби позивач мав вислугу на військовій службі 29 років 04 місяці 09 дні, на загальний та першочерговий облік зарахований на законних підставах, є ветераном війни та учасником бойових дій, відповідно у відповідача були відсутні підстави для зняття його з квартирного обліку. 
Твердження війської частини про те, що підставою для звільнення ОСОБА_1 в запас було закінчення строку контракту, що, на думку скаржника, позбавляє позивача права залишатись на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , суперечать вищенаведеним нормам житлового і військового законодавства.
Правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 127/18942/16-ц, на яку посилається відповідач, не може бути  застосовано при вирішенні цього спору, оскільки встановлені судами обставини у справах не є тотожними.
Посилання на неправомірність стягнення судом з відповідача судового збору, зважаючи на звільнення позивача від його сплати, ґрунтуються на невірному тлумаченні відповідачем норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо відповідача не звільнено від сплати цих витрат.
Зважаючи на те, що військову частину НОМЕР_1 не звільнено від сплати судового збору, а позивач, як учасник бойових дій, таку пільгу мав при подачі позову, суд першої інстанції відповідно до положень ст. 141 ЦПК України здійснив розподіл судових витрат та обгрунтовано стягнув з війської частини НОМЕР_1 на користь держави судовий збір у сумі 2 724 грн.
Ураховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення апеляційної скарги війської частини НОМЕР_1 без задоволення, а рішення суду – без змін.
Як свідчать матеріали справи, ухвалою від 20 липня 2021 року Чернігівський апеляційний суд задовольнив клопотання військової частини НОМЕР_1 та відстрочив відповідачу сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2021 року до ухвалення рішення по справі (а.с. 68).
Оскільки апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу війської частини НОМЕР_1 , а рішення суду – без змін, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції в сумі 4 086 грн.
Крім цього, з матеріалів справи убачається, що ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 20 липня 2021 року зупинено дію рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2021  року, дія якого підлягає поновленню за результатами розгляду даної апеляційної скарги. 
Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2021  року – без змін.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції в сумі 4086 грн (чотири тисячі вісімдесят шість) грн.
Поновити дію рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 травня 2021  року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 жовтня 2021 року.

Головуючий:                                                     Судді: