Постанова                                                  
Іменем України
22 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 359/3506/20
провадження № 61-5628св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Крата В. І., Коротуна В. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державне підприємство обслуговування повітряного руху України «Украерорух»,
третя особа - Первинна профспілкова організація «Інженерно-технічних фахівців», Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації зв`язку України»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області в складі судді Яковлєва Л. В. від 18 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Ігнатченко Н. В., Голуб С. А., Таргоній Д. О. від 03 березня 2021 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст заяви
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України «Украерорух», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ   № 402/о від 13 квітня 2020 року Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про його звільнення з посади керівника проектів та програм групи з реалізації програм капітального будівництва Державного підприємства обслуговування повітряного руху України за пунктом  першим статті 40 КЗпП України; поновити його на вказаній посаді з 13 квітня 2020 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 13 квітня 2020 року до ухвалення рішення у справі, та судові витрати.
Позов мотивовано тим, що наказом відповідача за № 1120 від 26 грудня 2020 року на підприємстві введено в дію оновлену організаційну структуру та штатний розпис керівного складу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України  та наказом № 9 від 08 січня                 2020 року затверджено та введено в дію штатний розпис підрозділів головного підприємства Украерорух з 3 лютого 2020 року. 11 лютого                         2020 року позивача було попереджено про скорочення посади з 3 лютого 2020 року із додатком до нього у виді переліку вакантних посад станом на 11 лютого 2020 року.
У цей день ОСОБА_1 подав заяву в.о. директору Украерорух про його досягнення в роботі за час роботи на підприємстві та прохання про його працевлаштування. Проте у порушення вимог трудового законодавства відповідач не надав йому переліку всіх вакантних посад на момент надання попередження про звільнення. Неодноразово відповідач листами повідомляв позивача, що штатний розклад відноситься до комерційної таємниці. У результаті, 13 квітня 2020 року наказом № 402/о відповідач звільнив ОСОБА_1 з посади керівника проектів та програм групи  з реалізації програм капітального будівництва Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, порушивши вимоги трудового законодавства щодо переважного  права працівників на залишення на роботі, без попередньої згоди виборного профспілкового органу підприємства та вищестоящого органу, не здійснивши повний розрахунок при звільненні.
Крім цього, з 25 квітня 2018 року позивач є членом Ради підприємства, а відповідно до пункту 7.1 Положення про Раду підприємства звільнення з роботи членів Ради за ініціативою адміністрації допускається тільки за згоди Ради підприємства. Однак Украерорух взагалі не звертався до вказаної ради щодо надання згоди на звільнення позивача.
Також відповідно до умов Колективного договору, укладеного між підприємством та профспілковим органом, на позивача поширюється Програма соціального захисту, відповідно пункту 1.4 якого гарантіями соціального захисту є: а) працевлаштування за спеціальністю;                              б) перепідготовка за рахунок коштів Украерорух протягом одного року з наступним працевлаштуванням; в) грошова одноразова допомога при звільненні.
Грошова одноразова допомога при звільненні, відповідно пункту                     2.3.2 Програми соціального захисту, надається працівникові у розмірі, визначеному за формулою: посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови помноженої на стаж роботи в Украерорух. При цьому її розмір не може бути більшим за 400 000 грн. Позивач зазначає, що дана грошова одноразова допомога при звільненні, і в подальшому, йому так і не виплачена відповідачем, у зв`язку з чим порушено його право на отримання передбаченої Програмою соціального захисту гарантії.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від                    18 серпня 2020 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасована наказ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України за № 402/о від 13 квітня 2020 року щодо звільнення                  ОСОБА_1 з роботи з 13 квітня 2020 року за скороченням штату працівників. Поновлено ОСОБА_1 з 13 квітня 2020 року на роботі на посаді керівника проектів та програм групи з реалізації програм капітального  будівництва Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. Стягнув з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 квітня 2020 року по 18 серпня 2020 року включно в розмірі 304 600,92 грн з утриманням обов`язкових податків та зборів в порядку, визначеному  Податковим кодексом України. Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення позивача відбулося з порушеннями КЗпП України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у зв`язку з чим вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним  скасування наказу № 402/о про звільнення з 13 квітня 2020 року та поновлення на роботі є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України залишено без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2020 року залишено без змін.
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, зазначив про те, що місцевий суд вірно встановив факт порушення відповідачем процедури звільнення позивача з посади та визнав незаконним і скасував наказ № 402/о від    13 квітня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, поновивши на цій посаді.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
02 квітня 2021 року Державне підприємство обслуговування повітряного руху України звернулося засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем було виконано обов`язок про повідомлення працівника про наступне вивільнення, оскільки 11 лютого 2020 року позивачеві було вручено попередження про звільнення у зв`язку із скороченням штату, що підтверджує його власний підпис на даному розпорядженні, а 13 квітня 2020 року не отримавши від позивача жодної заяви щодо переведення його на іншу вакантну посаду видав наказ від 13 квітня 2020 року № 402/о про звільнення з посади керівника проектів та програм групи з реалізації програм капітального будівництва Украерорух, за скороченням штату працівників згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме - відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
02 липня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Державного підприємства підприємство обслуговування повітряного руху України, у якому просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що суди попередніх інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин, при розгляді справи не було порушено норм матеріального та процесуального права, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду                                  від 27 травня 2021 року  відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано справу № 359/3506/20 з Бориспільсього міськрайонного суду Київської області.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду 
від 01 вересня 2021 року вказану справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що ОСОБА_1 починаючи з 11 листопада 1999 року по день звільнення працював у відповідач на посадах в апараті управління.
Згідно із наказом Державного підприємства Украерорух за № 1120 від                 26 грудня 2019 року, на підставі оновленої  організаційної структури відповідача, погодженої 23 грудня 2019 року Міністерством інфраструктури України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва та праці, з метою регулювання виробничих  та трудових відносин, підвищення ефективності управління підприємством, з 26 грудня                  2019 року введено оновлену організаційну структуру Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та штатний розпис керівного складу підприємства.
З наказом відповідача № 9 від 08 січня 2020 року затверджено штатний розпис підрозділів головного  підприємства Украерорух та введено в дію з 03 лютого 2020 року. Директора, адміністративного директора, керівників структурних підрозділів, безпосередньо підпорядкованих директору, зобов`язано розробити та надати на затвердження оновлені положення про структурні підрозділи та посадові інструкції підпорядкованих працівників до 20 січня 2020 року.
Письмове попередження про скорочення посади з 03 лютого 2020 року та наступне вивільнення разом з переліком вакантних посад станом на 11 лютого 2020 року позивач отримав 11 лютого 2020 року.
Наказом Державного підприємства Украерорух за № 402/о від 13 квітня 2020 року позивача звільнено з роботи з посади керівника проектів та програм групи з реалізації програм капітального будівництва Украерорух з 13 квітня 2020 року за скороченням штату працівників згідно пункту               1 статті 40 КЗпП України, зобов`язано виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку на підставі статті 44 КЗпП України. Даний наказ отримано ОСОБА_1 в день звільнення, про що свідчить його власний підпис із запереченнями на вказаному наказі.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року       № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
У частині шостій статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
У відповідності до частин першої, шостої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно частин першої-третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Частиною другою статті 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини п`ятої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що позивача було звільнено з порушенням вимог трудового законодавства у зв`язку із скороченням штату на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.
На підприємстві мало місце скорочення чисельності штату працівників, зокрема займаної позивачем посади керівника проектів та програм групи з реалізації програм капітального будівництва Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.
ОСОБА_1 подав заяву в.о. директору Украерорух про його досягнення в роботі за час роботи на підприємстві та прохання про його працевлаштування в Украерорух.
17 лютого та 03 березня 2020 року позивач звертався до в.о. директора підприємства з заявами про порушення норм трудового законодавства щодо ОСОБА_1 , які виразилися у приховуванні від нього з січня                2020 року всіх вакантних посад, на які він міг претендувати, а саме, посади директора підприємства, начальника юридичного відділу та директора Дніпропетровського РСП. Доказів протилежного підприємством суду не надано.
На неодноразові заяви та запити позивача щодо надання йому переліку вільних посад відповідач відмовляв, мотивуючи тим, що штатний розклад відноситься до комерційної таємниці, що є порушенням права працівника на працю, яке передбачене статтею 43 Конституції України.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що перелік вакантних посад, що надані позивачу з попередженням про звільнення, не можна вважати повним, оскільки з моменту прийняття рішення про його звільнення, оформленого попередженням (03 лютого 2020 року) до дня вручення самого попередження (11 лютого 2020 року) минув час.
ОСОБА_1 був обраний головою Первинної профспілкової організації «Інженерно-технічних фахівців» на зборах 10 березня 2015 року.
При вирішенні спору судами враховане рішення Первинної профспілкової організації «Інженерно-технічних фахівців» від 13 квітня 2020 року та рішення Всеукраїнської профспілки «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України від                        14 квітня 2020 року  про відмову у наданні згоди на звільнення                     ОСОБА_1 з займаної посади на підставі частини першої статті                        40 КЗпП України.
Дані рішення роботодавцем отримано 16 квітня 2020 року, тоді як позивача звільнено 13 квітня 2020 року, що свідчить про порушення Державним підприємством Украерорух вимог частини першої, четвертої статті 43 КЗпП України та частини першої, четвертої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки фактично наказ про звільнення ОСОБА_1 видано відповідачем без отримання будь-якого рішення (обґрунтованого чи необґрунтованого) від профспілкових організацій. Рішення профспілки щодо ненадання згоди на звільнення позивача є мотивованим, прийнятим у встановленому законом порядку, з врахуванням наведених обставин справи суди дійшли до правильного висновку про врахування такої відмови, а відповідно до висновку про незаконність розірвання трудових відносин за ініціативою власника.
Встановивши факт порушення відповідачем процедури звільнення позивача з посади, суди дійшли правильного висновку про визнання відповідного наказу незаконним та його скасування, поновлення                 ОСОБА_1 на посаді та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до правовідносин норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Таким чином доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.
Подібні за змістом висновки про порушення підприємством процедури звільнення працівника на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України містяться  в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 359/7538/18 (провадження № 61-18556св20).
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Оскаржувані судові рішення містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частиною першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ураховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України залишити без задоволення.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від                          18 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від                          03 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	С. Ю. Бурлаков	
 	А. Ю. Зайцев	
 	В. І. Крат	
 	В. М. Коротун