Номер провадження: 22-ц/813/3499/21 
Номер справи місцевого суду: 495/11100/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,
                        
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, на заочне рішенняБілгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Шевчук Ю.В. 01 жовтня 2020 року у м. Білгород-Дністровському Одеської області, -

встановила:

У грудні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 23 квітня 2013 року, ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування картою. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, відповідач ОСОБА_1 , який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є його спадкоємцем. Оскільки станом на дату смерті ОСОБА_2 його борг перед АТ КБ «Приватбанк» складав 12 412,76 грн., представник позивача просив стягнути борг у сумі 12 412,76 грн. з спадкоємця позичальника - ОСОБА_1 .
Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 жовтня 2020 рокуу задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця було відмовлено.
В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач. Вказана обставина, на думку апелянта, підтверджується копіями паспортів позичальника (спадкодавця) та відповідача, де у якості реєстрації зазначена одна й та сама адреса. Жодних доказів того, що відповідач не мешкав разом із позичальником за адресою своєї реєстрації на момент відкриття спадщини, матеріали справи не містять.
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_2 у 2013 році звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 23 квітня 2013 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 20 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
При укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, позичальник ОСОБА_2 станом на дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав заборгованість у сумі 12412,76 грн., з яких: 12412,76 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т. ч.: 0.00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 0,00 грн. - залишок заборгованості за відсотками; 0,00 грн.- залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість; 0,00 грн. - залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість; 0,00 грн.- заборгованість за пенею та комісією; 0,00 грн. - заборгованість по судовим штрафам; 0,00 грн.- стягнуто за рішенням суду; 0,00 грн.- штрафи згідно генеральної угоди.
Позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 29 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1077.
Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. ст. 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті.
За змістом зазначених норм, у разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї.
Виходячи із вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що спадкоємець ОСОБА_1 мав право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк 6 місяців від дня відкриття спадщини.
Згідно Адресної довідки ДМС, відповідач ОСОБА_1 з 24 липня 2015 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно копії паспорту відповідача ОСОБА_1 , до 20 березня 2015 року відповідач був зареєстрований за тією ж адресою, що і померлий, однак позивачем не було надано належних доказів того, що відповідач постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно повідомлення Білгород-Дністровської міської нотаріальної контори, спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не відкривалася.
Банк 28 серпня 2019 року звернувся до відповідача ОСОБА_1 з листом-претензією про стягнення боргу зі спадкоємця, вказуючи у ньому, що на теперішній час Банку стало відомо, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.
Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Як вірно зазначено судом першої інстанції - докази того, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , матеріали справи не містять.
Крім того, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України, кредитор позбавляється права вимоги;
- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.
Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частин першої, шостої статті 29 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 у справі № 303/1816/17 зазначив, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.
Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Враховуючи вищенаведене, оскільки представником позивача не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно повідомлення нотаріуса спадкова справа щодо майна померлого не заводилась, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»про те, що у даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відповідач. Вказана обставина, на думку апелянта, підтверджується копіями паспортів позичальника (спадкодавця) та відповідача, де у якості реєстрації зазначена одна й та сама адреса. Жодних доказів того, що відповідач не мешкав разом із позичальником за адресою своєї реєстрації на момент відкриття спадщини, матеріали справи не містять.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може  ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» стверджує у апеляційній скарзі, що наявність реєстраційного обліку за однією та тією ж самою адресою з позичальником станом на день його смерті є беззаперечним доказом прийняття спадщини. З вказаними доводами колегія суддів не може погодитись, оскільки наявність реєстраційного обліку не може бути доказом постійного проживання з батьком на момент його смерті без наявності інших підтверджень.
Крім того, колегія суддів зауважує, що Банком позов пред`явлено лише до сина померлого позичальника - ОСОБА_1 , однак, як вбачається із паспортних даних ОСОБА_2 (а.с. 32) та з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 6 - зворот), станом на день смерті ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , позовні вимоги до якої Банком подані не були.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 жовтня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 18 листопада 2021 року.
                                       
Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе