Номер провадження: 22-ц/813/4873/21 
Номер справи місцевого суду: 523/12535/18
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Сегеди С.М., Комлевої О.С., 
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року,  ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. 
Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2019 рокупозов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: відсутній, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» (код ЄДРПОУ:32638319, м.Київ, вулиця Велика Васильківська, 72) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою – задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: відсутній, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) матеріальні збитки у розмірі 49 597 гривень моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень, а всього 54 597 гривень (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот дев`яносто сім гривень).
В іншій частині – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: відсутній, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок (сімсот чотири гривень вісімдесят копійок).
       Ухвалою цього ж суду від 12 вересня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29.01.2019 року. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29.01.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою – відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду,  ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 – відмовити повінстю. 
У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 , посилаючись на її необгрунтованість, просить суд залишити заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2019 року – без змін, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 – без задоволення (а.с.127-140). 
В судове засідання, призначене на 02.12.2021 року з`явилися: представник апелянта ОСОБА_1 – ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 – ОСОБА_4 . 
Представник третьої особи - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.ч. 1, 4  ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 03 лютого 2018 року о 17:52 годині в м. Одеса, на перехресті вул. Чорноморського козацтва та Миколаївської дороги сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Опель державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , водієм якого був ОСОБА_2 та автомобіля марки ВАЗ 21154, державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_5 , водієм якого був ОСОБА_1 . 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 084842, 03 лютого 2018 року о 17.52 годині в м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 177, ОСОБА_2 на автомобілі «Opel Vivarо» державний номерний знак НОМЕР_2 напроти будинку №177 при перестроюванні не надав перевагу у русі транспортному засобу ВАЗ 21154 державний номерний знак НОМЕР_3 , що рухався в попутному напряму по тій смузі на яку ОСОБА_2 мав намір перестроїтися, чим допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21154. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.21).
Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 12.06.2018 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Постанова набрала законної сили (а.с.25).
13 лютого 2018 р. свідок ОСОБА_6 звернулася зі скаргою до Начальника Управління патрульної поліції в Одеської області Департаменту патрульної поліції на ненезаконні дії інспекторів УПП в Одеській області, які безпосередньо 03 лютого 2018 р. брали участь у досліджуванні обставин даної дорожньо-транспортної пригоди та складали схему місця ДТП і відповідний протокол (а.с.26-27).
За даною скаргою свідку ОСОБА_6 було надано письмову відповідь 12.03.2018 р № С-734/41/13/03-18 від Департаменту патрульної поліції УПП в Одеській області в якій зазначено, що за даною скаргою буде прийняте відповідне рішення щодо дисциплінарної відповідальності вказаних працівників поліції (а.с.28).
Позивач ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Юнівес»» з заявою про страхове відшкодування від 30 липня 2018 р., так як власник транспортного засобу марки ВАЗ 21154 державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_5 є страхувальником в ПрАТ «СК «Юнівес»» та має дійсний номер полісу АМ/1522174 до 11.10.2018 р. Розглянувши звернення позивача, ПрАТ «СК «Юнівес»» надало письмову відповідь від 14.08.2018 р. з відмовою в страховому відшкодуванню, так як вважає, що в ПрАТ «СК «Юнівес»» відсутнє підтвердження настання цивільно-правової відповідальності водія автомобіля ВАЗ 21154 державний номерний знак НОМЕР_3 , оскільки необхідно надати рішення суду, яке буде підтверджувати цивільну-правову відповідальність ОСОБА_1 (а.с.29).
Відповідно до рахунку № КУ-0000120 від 03.09.2018 р. наданого позивачу ОСОБА_2 від СТО «Автосмайл» щодо транспортного засобу Опель державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість відновлювальних робіт складає - 37 197 грн., вартість матеріалів складає - 12 000 грн., а всього у розмірі 49 197 грн. (а.с.33). Доларів 
Згідно акту виконаних робіт № 7-00001027 від 04 вересня 2018 р. вартість дефекаційних робіт наданих СТО «Автосмайл» на замовлення позивача ОСОБА_2 складає у розмірі 400 грн. (а.с.32). 
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , яке видано ВРЕР м.Стаханов УДАІ УМВС в Луганській області, ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Opel Vivarо» державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.16).
Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову, районний суд виходив з того, відповідач ОСОБА_1 повинен відшкодувати збитки, які були ним спричинені, оскільки його вина є доведеною.
Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка  завдала  шкоди,  звільняється  від  її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, передбачено, що  шкода,   завдана   джерелом   підвищеної    небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє  транспортним  засобом,  механізмом,  іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У ст. 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди:
1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
2. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Апеляційним розглядом справи встановлено, що згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 084842, 03 лютого 2018 року о 17.52 годині в м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 177, ОСОБА_2 на автомобілі «Opel Vivarо» державний номерний знак НОМЕР_2 напроти будинку №177 при перестроюванні не надав перевагу у русі транспортному засобу ВАЗ 21154 державний номерний знак НОМЕР_3 , що рухався в попутному напряму по тій смузі на яку ОСОБА_2 мав намір перестроїтися, чим допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21154. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.21).
Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 12.06.2018 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Постанова набрала законної сили 25.06.2018 року (а.с.25).
Як вбачається з оскаржуваного рішення суду, при таких обставинах, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 повинен відшкодувати збитки, які були ним спричинені, оскільки його вина є доведеною.
Разом з тим, районний суд належним чином не обґрунтував свій висновок про наявність вини ОСОБА_1 у ДТП, яка мала місце 03 лютого 2018 року в м. Одеса, на перехресті вул. Чорноморського козацтва та Миколаївської дороги. 
Так, матеріалами справи встановлено, що розгляд справи відбувся в заочному порядку, у відсутність відповідача ОСОБА_1 .
При цьому, у доводах апеляційної скарги, апелянт ОСОБА_1 зазначає, що суд першої ухвалив заочне рішення без жодного належного повідомлення його про дату, час і місце судового засідання по даній справі. Зокрема, відмітка на конверті: «Повернуто за закінченням терміну зберігання» не є належним повідомленням про дату, час і місце судового засідання згідно вимог ст. 128 ЦПК України, а тому суд першоїі інстанції ухвалив заочне рішення в порушення ст. 128, с.4 ст. 223, 280 ЦПК України, фактично позбавивши його права участі у судовому засіданні на подання доказів, пояснень та заперечень по вказаній справі. 
Апеляційний суд погоджуться із такими доводами апелянта, оскільки жодних належних доказів сповіщення відповідача ОСОБА_1 по справі - матеріали справи не містять.
Так, на аркушах справи 53-54 та 62-63 містяться конверти із відміткою «Укрпошти» «За закінченням встановленого строку зберігання».
Разом з тим, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №752/11896/17-ц: «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц)».
Аналогічна позиція висловлена й у постанові Великої Палати Верховного суду від 10.04.2019 року у справі №461/10610/13-ц. 
З урахуванням вищенаведенного, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта щодо допущення судом першої інстанції порушення норм процесуального права, оскільки правових підстав для заочного розгляду справи не було.
При цьому, твердження апелянта ОСОБА_1 про те, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів його вини у скоєні ДТП, яка мала місце 03.02.2018 року, а постанова Біляївського рацонного суду Одеської області від 12.06.2018 року по справі №523/2191/18, якою закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення щодо позивача ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП не може автоматично встановлювати його вину - є обгрунтованими, з огляду на наступне.
Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.
Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.
Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших.
Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Тобто, за відсутності встановлення вини учасників ДТП, яке сталося за взаємодії джерел підвищеної небезпеки, до моменту розгляду в суді справи про відшкодування відповідної шкоди, суд, який розглядає справу зобов`язаний установити усі вищезазначені обставини ДТП, зокрема винну особу або ступінь вини кожного з учасників ДТП, для правильного застосування статті 1188 ЦК України.
Разом з тим, згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач є підставою для відмови у позові.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.
Апеляційним розглядом справи встановлено, що у спірних правовідносинах відбулось зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки і кожна сторона звинувачує одна одну в порушенні ПДР і завданні шкоди.
Пред`явлення позову одним із власників джерела підвищеної небезпеки до іншого не надає йому перевагу у змагальності сторін і не звільняє від обов`язку доведення своїх позовних вимог (постанова ВС від 27 лютого 2020 р.у справі № 560/898/16-ц).
Як вбачається з матеріалів справи, обгрунтовуючи свої позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди завданої ДТП, ОСОБА_2 посилався зокрема на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 12.06.2018 року, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого  ст. 124 КУпАП. При цьому, позивачем також додано до позову: схему ДТП, пояснення свідка ОСОБА_7 та скаргу свідка ОСОБА_6 від 13.02.2018 року до УПП в Одеській області ДПП на незаконні дії працівників поліції. 
Проте, ані вищевказана постанова суду від 12.06.2018 року, ані жодні інші докази, які надав позивач до суду не доводять саме вини відповідача ОСОБА_1 у скоєні ДТП, яка мала місце 03.02.2018 року. Вина ОСОБА_1 при розгляді справи №523/2191/18 не встановлювалася. 
Більш того, як сам зазначає позивач ОСОБА_2 у своєму позові, 30 липня 2018 року він звертався до ПАТ «Страхова компанія «Юнівес»» із заявою про страхове відшкодування, так як власник транспортного засобу марки ВАЗ 21154 державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_5 є страхувальником в ПрАТ «СК «Юнівес»» та має дійсний номер полісу АМ/1522174 до 11.10.2018 р. Розглянувши вказане звернення позивача, ПрАТ «СК «Юнівес»» надало письмову відповідь від 14.08.2018 р. з відмовою в страховому відшкодуванню, так як вважає, що в ПрАТ «СК «Юнівес»» відсутнє підтвердження настання цивільно-правової відповідальності водія автомобіля ВАЗ 21154 державний номерний знак НОМЕР_3 , мотивуючи своє рішення тим, що необхідне рішення суду яке набере законної сили та буде підтверджувати цивільну-правову відповідальність ОСОБА_1 .
У контексті наведеного, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що позивач ОСОБА_2 не надав належні та допустимі докази того, що відповідачем ОСОБА_1 були порушені його права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2 .
За таких обставин оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованими, а тому воно підлягає скасуванню.
Згідно вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1 п.3, п.4 ЦПК України оскаржене рішення належить скасувати, а в задоволенні позову відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2019 року – скасувати.
Прийняти постанову. 
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою – відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 13.12.2021 року. 

Головуючий                                                                 Т.В. Цюра

Судді:                                                                  С.М. Сегеда 

О.С. Комлева