ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

02 листопада 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 749/84/21
Головуючий у першій інстанції – Шаповал З. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/886/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Євстафієва О.К., Харечко Л.К.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2021 року (ухвалене о 16:00, повний текст рішення складено 07 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

                                      У С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути на його користь з відповідача 5 667,84 грн у відшкодування суми заподіяних збитків, 1 200 грн витрат на проведення експертизи, судовий збір у сумі 908 грн та витрати пов`язані з оплатою професійної правової допомоги.
Позов обґрунтовував тим, що 19.09.2020 о 17:00 год. на трасі Славутич – Чернігів належний позивачу транспортний засіб Hyundai ix35, реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження у ДТП за участі належного відповідачу автомобіля ЗАЗ Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Винним у ДТП є відповідач ОСОБА_2 , який повністю визнав свою провину. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу № 238 від 10.11.2020 вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai ix35, станом на дату оцінки 19.09.2020 становить 13 942,08 грн. ПАТ НАСК «Оранта» позивачу було виплачено страхове відшкодування на загальну суму 9 448,92 грн. Відповідно до Рахунку-Фактури, видаткової накладної, акту виконаних робіт та квитанцій витрати на відновлення автомобіля позивача становлять 15 116,76 грн. Таким чином, за вирахуванням сплаченої страховиком страхового відшкодування позивач просив стягнути з відповідача непокриті витрати на повний ремонт його автомобіля в сумі 5 667,84 грн, а також витрати за проведення автотоварознавчої експертизи.

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 06.04.2021 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що предметом даного спору є відшкодування недостатності суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна і саме відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки та особа винна у вчиненні ДТП, повинен сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, вважаючи  висновок районного суду про відмову у задоволенні позову через його пред`явлення до неналежного відповідача вірним. 
Посилаючись на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 04.07.2018 справа № 755/18006/15-ц та від 04.12.2019 справа № 359/2309/17, відповідач указує, що цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля відповідача марки Hyundai ix35 була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» і майнова шкода може бути відшкодована особою, яка завдала шкоди, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт). У даному випадку відсутні підстави для стягнення суми 5 667,84 грн з відповідача, як особи винної у ДТП.
Відповідач зазначає, що згідно з актом виконаних робіт № СN-0002727 від 28.10.2020 ТОВ «Богдан-авто Чернігів» виставило позивачу до сплати з ПДВ 14 306,76 грн, а не 15 116,76 грн, як вказує позивач.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем визначено як відповідача завдавача шкоди, тоді як обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика, тобто на ПАТ «НАСК «Оранта», що відповідає меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») та узгоджується з висновком сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та від 03.10.2018 у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).
Однак з таким висновком апеляційний суд не може погодитись через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, враховуючи наступне.

Судом у справі встановлено, що 19.09.2020 о 17:00 год. на трасі Славутич-Чернігів (15 кілометр), сталася ДТП за участю автомобіля ЗАЗ Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Hyundai ix35, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , про що учасниками ДТП було складено повідомлення про ДТП (євро протокол), винним у якому було визнано ОСОБА_3 , який повністю визнав свою провину, що не заперечується сторонами (а.с. 11-14).
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ЗАЗ Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з полісом № АО/6907350 (а.с. 15, 72-73)
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу № 238 від 10.11.2020 (а.с. 16-27):
вартість відновлюваного ремонту автомобіля легкового Hyundai ix35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 19.02.2020, з урахуванням суми ПДВ у вартості робіт, складників та ремонтних матеріалів, станом на дату оцінки – 19.02.2020 складає 13 942,08 грн;
вартість відновлюваного ремонту автомобіля легкового Hyundai ix35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 19.02.2020, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників, з урахуванням суми ПДВ у вартості робіт, складників та ремонтних матеріалів, станом на дату оцінки – 19.02.2020 складає 8 729,28 грн;
вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля легкового Hyundai ix35, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження у ДТП 19.02.2020, у тому числі з урахуванням розміру втрати товарної вартості  у сумі – 0,00 грн, станом на дату оцінки – 19.09.2020, складає 8 729,28 грн.
За проведення вказаного автотоварознавчого дослідження ОСОБА_1 сплачено 1 200 грн (а.с. 27).
27.10.2020 та 04.12.2020 ПАТ «НАСК «Оранта» перераховано на рахунок позивача страхове відшкодування у сумі 7 038,77 грн та 2 410,15 грн відповідно, а загалом 9448,92 грн (а.с. 28-29, 34-35).
Відповідно до рахунку-фактури № СN-00С3375 від 28.10.2020, акту виконаних робіт № СN-0002727 від 28.10.2020, видаткової накладної № СN-0000755 від 03.11.2020 та квитанцій за ремонт автомобіля позивач сплатив грошові кошти у сумі 15 116,76 грн (а.с. 30-33).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, страховик відповідальної особи, яка винна у ДТП, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.
Установлено, що сторонами у справі не оспорюється обставина ДТП, наявність вини відповідача та отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 9 448,92 грн. Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.
Факт здійснення позивачем фактичного відновлювального ремонту підтверджується актом виконаних робіт, а розмір понесених ним витрат квитанціями, що не спростовані відповідачем під час розгляду справи.
Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15, з якою погодився і Верховний Суду у постановах від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц, від 11.12.2019 у справі № 227/2996/16-ц, від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18 та від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, безпосередньо винною особою, не ґрунтується на вимогах закону та не відповідає фактичним обставинам справи.
Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 для повного відшкодування завданої ним шкоди різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у сумі 5 667,84 грн (15 116,76 грн – 9 448,92 грн), а також 1 200 грн сплачених позивачем за проведення автотоварознавчого дослідження № 238 від 10.11.2020 автомобіля легкового Hyundai ix35, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Висновки суду першої інстанції, а також доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що позивач у справі пред`явив позовні вимоги до неналежного відповідача у справі є необґрунтованими та спростовуються вищевказаними нормами законодавства.
Також, безпідставним є посилання суду першої інстанції та відповідача у своєму відзиві на апеляційну скаргу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, оскільки в указаній справі та у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, різні фактичні обставини справи.
Доводи відповідача про те, що відповідно до акту виконаних робіт № СN-0002727 від 28.10.2020 ТОВ «Богдан-авто Чернігів» виставило позивачу до сплати з ПДВ 14 360,76 грн, а не 15 116,76 грн, як вказує позивач, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем відповідно до видаткової накладної № СN-0000755 від 03.11.2020 окремо було придбано сенсор парктроніка на суму 756 грн, з урахуванням якої загальна сума понесених витрат і становить 15 116,76 грн.
При цьому, пошкодження парктроніка було зазначене сторонами у складеному ними повідомленні про ДТП (а.с. 13).
На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув, вищенаведені норми матеріального права не врахував та дійшов хибного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції, на підставі п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, - скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із задоволенням позову та апеляційної скарги з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягаю стягненню понесені ним та підтверджені витрати зі сплати судового збору (а.с. 1-2, 118) у сумі 908 грн за розгляд справи судом першої інстанції та 1 362 грн за апеляційний розгляд справи, а разом 2 270 грн.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України», пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України», пункт 80 рішення у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Представництво у суді позивача ОСОБА_1 здійснював адвокат Гвоздь І.К. на підставі договору про надання правової допомоги № 6 від 01.02.2021 (а.с. 36-38, 42).
Відповідно до п. 4.10. вказаного договору про надання правової допомоги сторони погодили фіксований розмір гонорару адвоката, який складає (становить) 2 000 грн.
Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) по договору про надання правової допомоги від 01.02.2021 та акту виконаних робіт по цьому ж договору від 05.02.2021 адвокатом надано клієнту  правову допомогу на загальну суму 2 000 грн: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин – 01.01.2021, 1 год., 500 грн; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи – 02.02.2021, 1 год., 500 грн; правовий аналіз дій відповідача по справі, підготовка документів, оформлення позовної заяви, подача її до суду, інші підготовчі дії до судового розгляду – 05.02.2021, 2 год., 1 000 грн (а.с.39, 40).
Згідно з квитанцією № 446605 від 05.02.2021 ОСОБА_1 було сплачено адвокату 2 000 грн (а.с. 41).
Заперечення проти зазначених та підтверджених понесених позивачем витрат на правову допомогу відповідачем не надавались.
Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі на його користь належить стягнути з ОСОБА_2 2 000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п. 3, 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2021 року – скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 5 667 (п`ять тисяч шістсот шістдесят сім) грн 84 коп. у відшкодування суми заподіяних збитків та 1 200 (одну тисячу двісті) грн у відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, а всього 6 867 (шість тисяч вісімсот шістдесят сім) грн 84 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн у відшкодування судового збору та 2 000 грн (дві тисячі) грн у відшкодування витрат на правову допомогу, а всього 4 270 (чотири тисячі двісті сімдесят) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                                                         О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                 О.К.Євстафієв

                                                                                              Л.К.Харечко