ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

02 грудня 2021 року 	м.Суми	

Справа №592/2985/21 
Номер провадження 22-ц/816/1629/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2021 року в складі судді Хитрова Б.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 19 серпня 2021 року   

                                                                  в с т а н о в и в:  
  
15 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд, їх реальний розподіл, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки.
Свої вимоги мотивувала тим, що з 14 січня 1967 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого неповнолітніх дітей не мають. З літа 2011 року вони припинили сімейно-шлюбні відносини у зв`язку з неадекватною поведінкою відповідача у сім`ї, тому просила розірвати шлюб з ним.
Крім того, вона вважала за необхідне провести розподіл спільного майна, яке набуте у період сумісного життя за спільні кошти. Так, в період сумісного проживання сторони отримали земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0590 га, кадастровий номер 5910136600:10:012:0001, та побудували на ній житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами, відповідно до технічного паспорту, власником якого є відповідач.
Домоволодіння складається з житлового будинку «А-1» та господарських будівель та споруд: сараю «В», сараю «И», вбиральні «З», гаражу «Н», огорожі № 1-4, колодязю - «арт». 
Загальна площа житлового будинку з прибудовами 78,5 кв.м. Житловий будинок складається з наступних приміщень: житлової кімнати «1-4» площею 16,1 кв.м, житлової кімнати «1-5» площею 11,1 кв.м, житлової кімнати «1-б» площею 20,2 кв.м. Житлова площа будинку складає 47,4 кв.м. Прибудова «а» складається з наступних приміщень: коридору «1-1» площею 2,9 кв.м, веранди «1-2» площею 5,6 кв.м, кухні «1-3» площею 7,7 кв.м. Загальна площа прибудови «а» - 16,2 кв.м. Прибудова «а1» складається з наступних приміщень: коридору «1-7» площею 1,8 кв.м, кухні «1-8» площею 8,1 кв.м, шафи «1-11» площею 0,8 кв.м. Загальна площа прибудови «а1» - 10,7 кв.м. Прибудова «а2» складається з наступних приміщень: котельні «1-9» площею 1,9 кв.м; ванної «1-10» площею 2,3 кв.м. Загальна площа прибудови «а2» - 4,2 кв.м. Оскільки домоволодіння побудоване під час шлюбу вона вважає його майном, набутим подружжям за час шлюбу.
Вважала, що частки співвласників у праві власності на майно рівні, тому, просила:
1) розірвати шлюб між нею та відповідачем;
2) визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ;
3) провести розподіл житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши їй:
- приміщення житлового будинку «А-1»: житлову кімнату «1-6» площею 20,2 кв.м.
- приміщення прибудови «а»: коридор «1-1» площею 2,9 кв.м; веранду «1-2» площею 5,6 кв.м.
- приміщення прибудови «а-1»: коридор «1-7» площею 1,8 кв.м, кухню «1-8» площею 8,1 кв.м, шафу «1-11» площею 0,8 кв.м.
- приміщення прибудови «а2»: котельню «1-9» площею 1,9 кв.м, ванну «1-10» площею 2,3 кв.м.
- господарські споруди: сарай «В», сарай «И», 50/100 огорожі № 1-4.
Виділити відповідачу:
- приміщення житлового будинку «А-1»: житлову кімнату «1-4» площею 16,1 кв.м, житлову кімнату «1-5» площею 11,1 кв.м.
- приміщення прибудови «а»: кухню «1-3» площею 7,7 кв.м.
- господарські споруди: вбиральню «З», гараж «Н», 51/100 огорожі 1-4, колодязь «арт».;
4) визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 14.01.1967 року виконкомом Запсільської сільської ради Краснопільського району Сумської області за актовим записом № 02, розірвано.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5910136600:10:012:0001.
Визначено порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого виділено у користування:
1) ОСОБА_1 :
- приміщення житлового будинку «А-1»: житлову кімнату «1-6» площею 20,2 кв.м.
- приміщення прибудови «а» : коридор «1-1» площею 2,9 кв.м, веранду «1-2» площею 5,6 кв.м.
- приміщення прибудови «а-1»: коридор «1-7» площею 1,8 кв.м, кухню «1-8» площею 8,1 кв.м, шафу «1-11» площею 0,8 кв.м.
- приміщення прибудови «а2»: котельню «1-9» площею 1,9 кв.м, ванну «1-10» площею 2,3 кв.м.
- господарські споруди: сарай «В», сарай «И», 50/100 огорожі № 1-4.
2) ОСОБА_2 :
- приміщення житлового будинку «А-1», житлову кімнату «1-4» площею 16,1 кв.м, житлову кімнату «1-5» площею 11,1 кв.м.
- приміщення прибудови «а»: кухню «1-3» площею 7,7 кв.м.
- господарські споруди: вбиральню «З», гараж «Н», 51/100 огорожі 1-4, колодязь «арт».
Провести наступні переобладнання:
- В стіні кухні «1-3» влаштувати дверний проріз с подвійними утепленими дверима.
- Між кухнею «1-3» і коридором «1-1» закласти дверний проріз.
- Між коридором «1-1» і кімнатою «1-4» закласти дверний проріз.
- Між кімнатою «1-4» і кімнатою «1-6» закласти дверний проріз.
- Між верандою «1-2» і кімнатою «1-6» влаштувати дверний проріз.
Переобладнання необхідно проводити відповідно до вимог ДБН А.3.1-5-96 «Організація будівельного виробництва». При обладнанні дверних прорізів у капітальних стінах необхідно розробити проект.
Проведення робіт по влаштуванню переобладнань покладено на ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6638 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції безпідставно визнав встановленими, необґрунтованість та невідповідність висновків, що викладені у рішенні суду, фактичним обставинам справи, порушення при цьому норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Зазначає про ряд порушень судом норм процесуального права, порушення суддею процесуального порядку та правил суддівської етики, які на його думку є підставою для скасування судового рішення. Вказує, що допит свідка  (дочки позивачки) був проведений судом з порушенням норм процесуального права. Суд відмовив у наданні часу на примирення, чим неправильно вирішив спір. В матеріалах справи відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку, на які суд визнав право власності. Суд безпідставно провів поділ житлового будинку, зменшивши частку одного зі співвласників, не визначивши йому грошову компенсацію. Крім того, у житловому будинку були зроблені прибудови та перебудови, внаслідок чого загальна площа будинку збільшилася з 68,5 кв.м до 78,5 кв.м. Вважає, що самобуд не може бути виділений або поділений, як об`єкт сумісної власності. Також суд безпідставно врахував висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 12473, складений судовим експертом Андрєєвим Л.Г. Доводить, що він є неналежним та недопустимим доказом.
Вказує, що відповідно до Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р. № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі  частки з об`єкта нерухомого майна. У разі задоволення позову про перерозподіл часток та виділення кожному з співвласників частки будинковолодіння в натурі необхідно обумовлювати та вирішувати конкретні пропозиції, умови та варіанти водопостачання, газопостачання, електропостачання, каналізацію і опалення. В іншому випадку таке рішення суду не є вирішальним по суті виниклого спору.
Посилається також на те, що поділена судом спірна земельна ділянка належить відповідачу ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності і не є спільним майном подружжя, оскільки отримана ним в порядку реалізації права на безоплатну приватизацію земельної ділянки. Крім того, судом неправильно вирішено питання судових витрат, зокрема, витрати на проведення експертизи не є судовими витратами і не можуть бути стягнуті з відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 з доводами позивача не погодилась, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, як законне та обґрунтоване. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ОСОБА_2 – адвокатів Нежевело В.В. та Цуркана В.І., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення щодо скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Іващенко Т.А., яка просила рішення суду залишити без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає  частковому задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону в повній мірі рішення суду не відповідає. 

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони 14 січня 1967 року уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Запсільської сільської ради Краснопільського району Сумської області за актовим записом № 02, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно (том 1, а.с. 21). Від  шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. 
В період сумісного проживання сторони отримали земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0590 га, кадастровий номер 5910136600:10:012:0001, право власності на яку зареєстровано за відповідачем 28.02.2018 року (том 1, а.с. 17) та побудували житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами, відповідно до технічного паспорту, юридичним власником якого є відповідач, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.03.2018 р.
Домоволодіння складається з житлового будинку «А-1» та господарських будівель та споруд: сараю «В», сараю «И», вбиральні «З», гаражу «Н», огорожі № 1-4, колодязю - «арт». Загальна площа житлового будинку з прибудовами - 78,5 кв.м. Житловий будинок складається з наступних приміщень: житлової кімнати «1-4» площею 16,1 кв.м, житлової кімнати «1-5» площею 11,1 кв.м, житлової кімнати «1-б» площею 20,2 кв.м. Житлова площа будинку складає 47,4 кв.м. Прибудова «а» складається з наступних приміщень: коридору «1-1» площею 2,9 кв.м, веранди «1-2» площею 5,6 кв.м, кухні «1-3» площею 7,7 кв.м. Загальна площа прибудови «а» - 16,2 кв.м. Прибудова «а1» складається з наступних приміщень: коридору «1-7» площею 1,8 кв.м, кухні «1-8» площею 8,1 кв.м, шафи «1-11» площею 0,8 кв.м. Загальна площа прибудови «а1» - 10,7 кв.м. Прибудова «а2» складається з наступних приміщень: котельні «1-9» площею 1,9 кв.м, ванної «1-10» площею 2,3 кв.м. Загальна площа прибудови «а2» - 4,2 кв.м.
Сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 12473, складеного судовим експертом Андрєєвим Л.Г., виходячи з нормативних вимог поділ житлового будинку літ. «А-І» з надвірними будівлями, що перебувають за адресою: АДРЕСА_1 в натурі, можливий.
Експерт запропонував варіант поділу житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями: При такому варіанті:
1-му співвласнику виділяються (показано рожевим кольором в додатку №1) наступні приміщення і надвірні будівлі домоволодіння: приміщення житлового будинку літ. «А-І»: житлова кімната «1-4», площею 16,1 м2; житлова кімната «1-5», площею 11,1 м2. Приміщення прибудови літ. «а»: кухня «1-3», площею 7,7 м2. Господарські споруди: вбиральня літ. «З», гараж літ. «Н», 50/100 огорожі №1-4, колодязь літ. «арт», що складає 49/100 ідеальних часток.
2-му співвласнику виділяються (показано синім кольором в додатку №1) наступні приміщення і надвірні будівлі домоволодіння: приміщення житлового будинку літ. «А-І»: житлова кімната «1-6», площею 20,2 м2. Приміщення прибудови літ. «а»: коридор «1-1», площею 2,9 м2; веранда «1-2», площею 5,6 м2. Приміщення прибудови літ. «а1»: коридор «1-7», площею 1,8 м2; кухня «1-8», площею 8,1 м2; шафа «1-11», площею 0,8 м2. Приміщення прибудови літ. «а2»: котельня «1-9», площею 1,9 м2; ванна «1-10», площею 2,3 м2. Господарські споруди: сарай літ. «В», сарай літ. «И», 50/100 огорожі №1-4, що складає 51/100 ідеальних часток.
При даному варіанті поділу можлива експлуатація частин житлового будинку, прибудов, господарських будівель та споруд як окремих об`єктів нерухомості. У житловому будинку передбачені окремі входи, передбачене роздільне електропостачання, газопостачання, опалення, водопостачання.
Подальша експлуатація даних об`єктів, розташованих по АДРЕСА_1 , як окремих об`єктів нерухомого майна, можлива (том 1, а.с. 23-31).
Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони втратили взаємоповагу та взаєморозуміння, між ними виникають сварки з різних причин, сімейні відносини між сторонами припинені з літа 2011 року.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, а також з тим, що строк на примирення позитивного результату не дасть, оскільки позивач довела, а відповідач не спростував, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню ст. 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком».
Таким чином, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно вирішив спір, оскільки відмовив у наданні часу на примирення.
Положення ч. 2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 70 СК України, встановлено, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Задовольняючи позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, права власності на 1/2 частину земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що це майно набуте сторонами за час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя та, оскільки, жодної угоди про розподіл часток майна не укладалося, слід вважати, що частки сторін є рівними.
Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду, оскільки з матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що поділена судом спірна земельна ділянка належить відповідачу ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності і не є спільним майном подружжя, оскільки отримана ним для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку реалізації права на безоплатну приватизацію земельної ділянки. Житловий будинок, господарські будівлі та споруди сторони побудували в період 1969-1973 років, тобто до набуття відповідачем у власність земельної ділянки.
Так, відповідно до ст. 61 СК України, в редакції, чинній станом на дату набуття права власності на земельну ділянку ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 085345 від 20.12.2004 року (том 1, а.с. 13),  не належать до об`єктів права спільної сумісної власності приватизовані одним із подружжя земельні ділянки.
Відповідно до Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року статтю 61 СК України доповнено частиною п`ятою такого змісту: об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» № 4766 від 17 травня 2012 року, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Натомість ст. 57 СК України доповнено пунктом 5 частини першої, згідно з яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.
Із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду.
Аналогічний висновок по застосуванню норм Закону України «Про внесення зміни до ст. 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року зроблений в постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 1311/832/12 (провадження № 61-6409св18), від 12 листопада 2018 року в справі № 753/6139/14-ц (провадження № 61-27342св18), від 12 червня 2019 року в справі  № 409/1959/15-ц (провадження № 61-14257св18), від 12 серпня 2020 року в справі № 626/4/17 (провадження №61-29004 св 18).
Таким чином, за позивачем ОСОБА_1 не може бути визнане право власності на 1/2 частину земельної ділянки як на спільну сумісну власність подружжя.
Позовної вимоги про встановлення земельного сервітуту позивач не заявляла, з цього питання експертне дослідження не проводилось, тому ОСОБА_1 не позбавлена можливості в майбутньому вирішити питання користування та обслуговування визначеної їй у користування частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами шляхом встановлення земельного сервітуту.
Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, одночасно переходить право приватної власності, право користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника такого об`єкта нерухомого майна, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.
Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 120 ЗК України, у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення.
У разі набуття окремої частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що перебував у приватній власності її попереднього власника, право власності на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, одночасно переходить до набувача пропорційно до його частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо попередньому власнику у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому розмірі.
У випадках, визначених частинами першою - третьою цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт.
Встановивши, що між сторонами не досягнуто домовленості про порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про здійснення поділу зазначеного майна відповідно до варіанту, запропонованого позивачем та викладеного у висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження, оскільки такий поділ відповідає розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, забезпечує вільне користування кожним зі співвласників належним йому майном, а також відповідає інтересам сторін та не порушує їх прав.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не згоден з запропонованим судовим експертом варіантом поділу житлового будинку, оскільки висновок експерта є неналежним та недопустимим доказом, а поділ та виділ зроблений без висновку щодо такої технічної можливості, не заслуговують на увагу, оскільки скаржником будь-яких обґрунтованих заперечень з цього приводу не наведено, свого висновку експертизи зі спірного питання не надано.
Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.
Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. 
Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Так, у висновку будівельно-технічного дослідження № 1473 від 01 березня 2021 року зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду. 16 серпня 2021 року в судовому засіданні суду першої інстанції судовий експерт Андрєєв Л.Г. висновки підтримав та підтвердив, що він обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Інші підстави вважати такий висновок неналежним та недопустимим доказом відсутні. 
Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи скарги про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на підготовку експертного висновку.
ЦПК встановлює порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.
Суд першої інстанції не врахував, що в межах спірних правовідносин замовлення експертизи та отримання експертного висновку відбулося за ініціативою позивача до звернення до суду з позовом, що обумовлює відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на підготовку експертного висновку у розмірі 2402,00 грн.
Відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а.
Посилання представника відповідача на те, що суд першої інстанції не розглянув другу заяву адвоката Цуркана В.І. про відвід судді Хитрова Б.В. спростовується ухвалою суду від 27 липня 2021 року, з якої вбачається, що у задоволенні заяви адвоката  Цуркана В.І. від 27 липня 2021 року про відвід судді Хитрова Б.В. відмовлено (т.1, а.с. 154-155). 

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з ухваленням  нового судового рішення про відмову у задоволенні цієї вимоги.
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.
Так, за розгляд справи в суді першої інстанції з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 908 грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу, 920 грн за вимогу про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та надвірних будівель і споруд і їх реальний розподіл, що складає 1828 грн. В стягненні судових витрат на підготовку експертного висновку у розмірі 2402,00 грн слід відмовити з вищенаведених підстав.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 був звільнений від сплати судового збору, тому, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за апеляційний перегляд справи судовий збір йому не компенсується. 
Керуючись ст.ст. 367-369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, ст. ст.  381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд   

                                                    п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2021 року скасувати в частині задоволення позову про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5910136600:10:012:0001 та прийняти в цій частині  постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5910136600:10:012:0001 відмовити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2021 року змінити в частині стягнення судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати в розмірі 1828 гривень.
В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття  і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо  до Верховного Суду.

Судді:                                                                                                            О.Ю. Кононенко 
                                                                    
                                                                                                                        О.І. Собина

                                                                                                                        С.С. Ткачук