ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2021 р.	Справа № 520/7154/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка Віталія Петровича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Старосєльцева О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.06.21 року по справі №520/7154/21
          за позовом    ОСОБА_1  
          до   Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка Віталія Петровича      
          третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю “ВЕЛЛФІН” 
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка Віталія Петровича, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталія Петровича, які полягають у стягненні 100% заробітної плати; 
- стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталія Петровича 5609,44 грн. на користь ОСОБА_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про протиправність дій відповідача стосовно безпідставного стягнення 100% заробітної плати ОСОБА_1 в порушення вимог чинного законодавства.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЛЛФІН".
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 витребувано у Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталія Петровича: письмові пояснення щодо юридичної долі стягнутих у ході примусового виконання рішення з арештованих рахунків боржника коштів у розмірі 7011.80 грн.; письмові пояснення стосовно підстав для стягнення з боржника 100% суми заробітної плати за березень 2021 року; документ, на підставі якого з банківського рахунку боржника відбулось списання коштів у розмірі 7011.80 грн. Роз`яснено, що витребувані докази належить подати суду до 22.06.2021р.
Вимоги ухвали суду від 20.05.2021 відповідачем виконані не були.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 позов  задоволено частково, шляхом виходу за межі позовних вимог.
Визнано протиправними дії Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталія Петровича щодо утримання за виконавчим написом № 3548 від 01.03.2021 Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. з ОСОБА_1 100% заробітної плати за платіжною вимогою від 06.04.2021.
Зобов`язано Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченко Віталія Петровича вчинити дії з приводу повернення коштів у розмірі 5609,44 грн. (п`ять тисяч шістсот дев`ять гривень 44 копійки) на користь ОСОБА_1 .
У решті вимог позов залишено без задоволення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Позивач та третя особа не скористались своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3  ст. 268 КАС України).
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 25.03.2021 Приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Амельченком В. П.  відкрито виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_1 у розмірі 29884,00 грн. на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» на підставі виконавчого напису № 3548 від 01.03.2021 Приватного нотаруса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В.
25.03.2021 відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт  на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках в банківських установах, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту або звернення стягнення на які заборонено законом, у межах суми звернення стягнення з урахуванням витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця, а саме: 33141,40 грн.
В ході примусового виконання, з арештованих рахунків боржника стягнуто кошти (платіжні вимоги від 06.04.2021) у розмірі 7011,80 грн.  
09.04.2021 відповідачем винесено постанову про зняття арешту з коштів, якою знято арешт з коштів, накладений 25.03.2021.
15.04.2021 відповідачем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію боржника, для відрахування із доходів (пенсії і заробітної плати) боржника у відповідності до чинного законодавства у розмірі 20% до виплати загального залишку заборгованості за виконавчим провадженням.
Не погодившись з протиправними діями приватного виконавця стосовно стягнення частини заробітної плати у розмірі 5609,44 грн.,  позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.
05.10.2016 набрав чинності Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім,  тих, що передбачені ч. 2 ст. 5 Закону №1404-VIII.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону № 1404-VIII, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до ст. 56 Закону № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII, заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону № 1404-VIII, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Згідно з п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
Тобто, під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.
Отже, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону № 1404-VIII, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно з ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII.
Питання звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника передбачені розділом 9 Закону №1404-VIII.
Відповідно до ст. 68 Закону №1404-VIII, стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Згідно з ст.ст. 69, 70 Закону №1404-VIII, підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.
Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Як свідчать матеріали справи, утримання у розмірі 7011,80 грн. відбулось з заробітної плати боржника у розмірі 100 відсотків за виконавчим документом (виконавчий напис № 3548 від 01.03.2021), що підтверджується виписками з банку та квитанцією від 07.04.2021.
Тобто, приватним виконавцем стягнено 100% заробітної плати в порушення ст. 70 Закону №1404-VIII.
При цьому, постанови про звернення стягнення на заробітну плату позивача за виконавчим документом (виконавчий напис № 3548 від 01.03.2021), винесеної на час утримання із заробітної плати позивача 7011,80 грн., матеріали справи не містять.
Також, зазначене звернення стягнення на заробітну плату відсутнє і в постанові про відкриття виконавчого провадження №64965347 від 25.03.2021.
Наявна в матеріалах справи постанова про звернення стягнення на заробітну плату позивача винесена приватним виконавцем 15.04.2021, вже після утримання із заробітної плати 100% її місячного розміру.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що утримання за виконавчим написом № 3548 від 01.03.2021 Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. з позивача 100% заробітної плати за платіжною вимогою від 06.04.2021, здійснено приватним виконавцем в порушення ст.ст. 68, 69, 70 Закону №1404-VIII, а саме: без винесення відповідної постанови та у неналежному розмірі.
З урахуванням встановлених по справі обставин, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій відповідача стосовно утримання за виконавчим написом № 3548 від 01.03.2021 Приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. з ОСОБА_1 100% заробітної плати за платіжною вимогою від 06.04.2021.
Стосовно зобов`язання відповідача вчинити дії з приводу повернення коштів у розмірі 5609,44 грн. (п`ять тисяч шістсот дев`ять гривень 44 копійки) на користь ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 по справі "Пантелеєнко проти України" зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Зміст категорії «ефективність» розкрито, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 по справі "Дорани проти Ірландії", де указано, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
Також зміст цієї ж категорії розкрито і у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", у якому зазначено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.07.2008 по справі "Каіч та інші проти Хорватії" для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Тобто, обраний судом спосіб захисту має бути ефективним та повинен забезпечити реальне відновлення порушеного суб`єктивного права чи захист ущемленого інтересу.
З урахуванням того, що відповідач відповідно до Закону Закону №1404-VIII не набув права власності на спірні кошти позивача та, з огляду на положення ст. 9 КАС України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для виходу за межі позовних вимог та зобов`язав відповідача вчинити дії з приводу повернення коштів у розмірі 5609,44 грн. (80% від стягнутих 100% заробітної плати) на користь позивача.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Амельченка Віталія Петровича  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 по справі №520/7154/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова   	
Повний текст постанови складено  07.10.2021 року