ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року
ма. Черкаси

Справа № 712/5447/20		
Провадження № 22-ц/821/1638/21		
Категорія: 305010900 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.
за участю секретаря: Захарченко А.Д.

учасники справи: 

позивач –  ОСОБА_1 
відповідачі – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»;  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2021 року (ухваленого в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Токової С.Є., повний текст судового рішення виготовлений 19 квітня 2021 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

09 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до ПАТ «Страхова компанія «АРКС», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та стягнення страхового відшкодування. 
Позов обґрунтований тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 травня 2019 року за участю транспортних засобів MITSUBISHI OUTLANDER , д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 належний позивачеві автомобіль зазнав технічних пошкоджень.
Особою, винною в ДТП є відповідач ОСОБА_2 , цивільно правова відповідальність якого застрахована другим відповідачем АТ «СК «АРКС». Позивач вказує, що на неодноразові звернення до страховика відповідача про відшкодування шкоди, отримав відмову. 
Також в позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що ним особисто було проведено автотоварознавче дослідження, яким визначено вартість спричинених йому внаслідок ДТП матеріальних збитків в розмірі 6 666,67 грн.
Після проведення дослідження, вказує ОСОБА_1 , ним було проведено ремонтні роботи в ПП « ОСОБА_3 », вартість робіт складає 6650,00 грн. За проведення атвотоварознавчого дослідження позивачем сплачено експерту 2500,00 грн. 
Окрім того, зазначає ОСОБА_1 , ним було укладено договори з ФОП ОСОБА_4 на надання юридичних послуг, за якими позивач сплатив останньому 2500,00 грн. Також позивачем понесені витрати на пересилку поштової кореспонденції та оформлення довіреності.
Внаслідок дій відповідачів, вказує позивач, він зазнав також моральної шкоди, яку ОСОБА_1 обґрунтовує понесеними фізичними та моральними стражданнями.
Посилаючись на вищевикладене, з метою захисту своїх прав, ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із відповідним позовом та просив постановити судове рішення, яким стягнути з АТ «СК «АРКС» на свою користь вартість матеріальних збитків в розмірі 6650,00 грн.; витрати на оплату автотоварознавчого дослідження 2500,00 грн.; пеню, сумі інфляційного збільшення боргу та три проценти річних від простроченої суми 1599,44 грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та АТ «СК «АРКС» судові витрати 2500,00 грн. та 400,00 грн.; за оформлення довіреності, витрати на поштові перевезення 501,84 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП 10 000,00 грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та АТ «СК «АРКС» судовий збір в сумі 1681,60 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 6650,00 грн. та судові витрати в розмірі 66,00 грн., а всього – 6716,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, в частині задоволених вимог, мотивоване тим, що порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати визначено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені у пункті 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правовової відповідальності власників наземних транспортних засобів», разом з тим, цією нормою не передбачено відмови у виплаті страхового відшкодування у разі неузгодженості страховиком та заявником (потерпілим) розміру страхового відшкодування. 
Таким чином, оскільки ОСОБА_1 сплачено за ремонт автомобіля 6650 грн., суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність стягнення на його користь дійсних витрат, понесених позивачем на ремонт автомобіля.
Щодо вимог позивача в частині стягнення з АТ «СК «АРКС» на його користь інфляційних та 3% річних, на думку суду першої інстанції, вказані вимоги є підставними, оскільки позивач звернувся до страхової компанії із необхідними документами про виплату йому суми страхового відшкодування, проте, в подальшому не виконав вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що потягнуло за собою відмову страхової компанії у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальних збитків з останньої. Оскільки факт прострочення виплати страхового відшкодування відсутній, за висновками суду першої інстанції, відсутні і правові підстави для стягнення інфляційних нарахувань.
Також, за висновками суду, відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано суду належних та достатніх доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань в результаті дій відповідача та обґрунтовують її конкретний розмір.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 03 серпня 2021 року, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду обставинам справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог, ухваливши в цій частині нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , зокрема мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що позивачем доведено відсутність виконання страховиком обов`язку із огляду пошкодженого транспортного засобу, що в свою чергу призвело до виникнення у ОСОБА_1 права самостійно обрати незалежного експерта для визначення нанесеного матеріального збитку.
Крім того, суд першої не взяв до уваги, доведеність позивачем необґрунтованої відмови АТ «СК «АРКС» у здійсненні належного потерпілій у ДТП стороні, страхового відшкодування. Таким чином, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, позовна вимога щодо стягнення із АТ «СК «АРКС» на користь ОСОБА_1 штрафних санкцій підлягає задоволенню.
Також, на думку ОСОБА_1 , ним доведено вимога про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди, нанесеної позивачу неправомірними діями винуватця ДТП, проте суд першої інстанції не надав належної оцінки даним доводам.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до суду від представника ПАТ «СК «АРКС» - адвоката Медвідь О.І., зазначено, що товариство не погоджується з вимогами особи, яка подає апеляційну скаргу, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими.
Зокрема, зазначено, що до Страхової компанії надійшов лист ОСОБА_1 про необхідність повідомлення його про розрахований розмір суми страхового відшкодування, на що його було проінформовано про необхідність надання транспортного засобу для огляду. Всі вимоги страхової компанії були залишені без реагування, а для відшкодування збитків позивачем надано висновок експерта Кипи С.М. та документи щодо проведення відновлювального ремонту автомобіля. 
Вказує, що причиною відмови у виплаті страхового відшкодування є порушення ОСОБА_1 вимог п. 37.1.3 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, а саме відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) 10.05.2019 року о 17 год. 30 хв. на вул. Б.Вишневецького у м. Черкаси сталася ДТП за участю автомобілів TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER , д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 (а.с.52)
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з НОМЕР_1 була застрахована АТ "СК "АХА Страхування" (на даний час Приватне Акціонерне товариство Страхова компанія "АРКС") відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів №АК/9141103.
16.05.2019 року на адресу відповідач АТ "Страхова компанія "АХА Страхування" надійшла заява ОСОБА_1 про здійснення страхового відшкодування оціненої шкоди до якої останній долучив: повідомлення про ДТП, схему ДТП, копію паспорта та ІПН, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, європротокол, копію поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів.
16.05.2019 року страхова компанія повідомила ОСОБА_1 про необхідність надання інформації щодо місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу та надати його для огляду.
Відповідно до повідомлення, адресованого директору центру виплат м. Одеса АТ "СК АРКС" ФОП ОСОБА_5 вбачається, що провести огляд транспортного засобу ОСОБА_1 не вдалось за можливе у зв`язку з тим, що він не відповідає на дзвінки та не надає пошкоджений транспортний засіб для огляду, а тому оцінку розміру збитку провести неможливо ( а.с. 71).
В той же час позивач звернувся до страхової компанії на огляд автомобіля, який він самостійно замовив. При зверненні оцінювача ОСОБА_6 надати транспортний засіб для огляду 05.06.2019 року, ОСОБА_1 повідомив, що такий огляд вже проведено.
Між тим, як вбачається із відповіді страхової компанії підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, крім невиконання страхувальником обов`язку щодо надання для огляду пошкодженого транспортного засобу вказано, і те, що надані позивачем висновок № 116/19 від 10.06.2019 року, проведений за власним замовленням та розрахункові документи не можуть бути підставою для розрахунку страхового відшкодування, оскільки розрахунок проведено без урахування зносу ( а.с.66).
Відповідно до висновку експерта за результатами експертного автотоварознавчого дослідження № 116/19 від 10.06.2019 року складеного на підставі заяви ОСОБА_1 про оцінку автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER , д.н.з НОМЕР_1 розмір матеріальної шкоди, заподіяної в результаті ДТП власнику автомобіля станом на 10.05.2019 року складає 6666, 67 грн.
Проте, відповідно до рахунка - фактури № СФ-00019-2 від 23.07.2019 року ПП ОСОБА_3 - ОСОБА_1 сплачено за ремонт автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER , д.н.з НОМЕР_1 6650 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до норм ЦК України, цивільні права та обов`язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 11-14, 202, 204, 509, 525, 526, 629 ЦК України).
Особа вправі вимагати повного відшкодування майнової шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, пошкодженням майна; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач, водночас розмір завданої шкоди доводиться позивачем; за загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку (ст.ст. 11-16, 23, 1166, 1187 ЦК України). Відповідно до ст. 979, ст. 980 ч. 1 п. 3, ст.ст. 999, 1194 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 6, 21, Розділу ІІІ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у  договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката) (частина перша статті 981 ЦК України).
Відповідно до п. 33.3. ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
П. 33-1.1. ст. 33 вказаного закону, передбачено, що страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.
Згідно з п.34.3. ст. 33 Закону, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості колісних транспортних засобів, встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року.
Після повідомлення позивачем страхової компанії про настання страхового випадку, остання залучила для визначення розміру збитків ФОП ОСОБА_5 та направила ОСОБА_1 лист про необхідність повідомлення місцезнаходження пошкодженого транспортного засобу.
Проте, в матеріалах справи відсутні об`єктивні докази того, що ОСОБА_1 повідомив місце можливого огляду пошкодженого ТЗ MITSUBISHI OUTLANDER , д.н.з НОМЕР_1 , надав його для огляду та надав можливість залученому Страховиком експерту здійснити огляд пошкодженого ТЗ, здійснити оцінку заподіяного внаслідок ДТП розміру шкоди. 
Поряд з цим, відповідно до п. 37.1.3 ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків визначених Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяння шкоди.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме із відповіді страхової компанії підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, крім невиконання страхувальником обов`язку щодо надання для огляду пошкодженого транспортного засобу вказано, і те, що надані позивачем висновок № 116/19 від 10.06.2019 року, проведений за власним замовленням та розрахункові документи не можуть бути підставою для розрахунку страхового відшкодування, оскільки розрахунок проведено без урахування зносу (а.с.66).
Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені у пункті 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» власників наземних транспортних засобів.
Колегія суддів звертає увагу, що даною нормою не передбачено відмови у виплаті страхового відшкодування у разі неузгодженості страховиком та заявником (потерпілим) розміру страхового відшкодування.
Відповідно до висновку експерта за результатами експертного автотоварознавчого дослідження № 116/19 від 10.06.2019 року, складеного на підставі заяви ОСОБА_1 про оцінку автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER , д.н.з НОМЕР_1 розмір матеріальної шкоди, заподіяної в результаті ДТП власнику автомобіля станом на 10.05.2019 року складає 6666, 67 грн.
Проте, відповідно до рахунка - фактури № СФ-00019-2 від 23.07.2019 року ПП ОСОБА_3 - ОСОБА_1 сплачено за ремонт автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER , д.н.з НОМЕР_1 6650,00 грн.
В зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про необхідність стягнення дійсних витрат, понесених позивачем на ремонт автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER , д.н.з НОМЕР_1 в розмірі 6650, 00 грн. (який об`єктивно підтверджується рахунком - фактури № СФ-00019-2 від 23.07.2019 року).
Щодо вимог позивача про стягнення із ПАТ «Страхова компанія «Аркс» на його користь інфляційних та 3% річних, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.
Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що відсутній факт прострочення виплати страхового відшкодування, оскільки сам позивач, звернувшись до страхової компанії із необхідними документами про виплату страхового відшкодування, в подальшому, не виконав вимоги Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з чим, страхова компанія відмовила у виплаті йому страхового відшкодування. 
Також є необґрунтованими посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на безпідставну, на його думку, відмову в стягненні на його користь із ОСОБА_2 моральної шкоди, виходячи із наступного.
Статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (з наступним змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях в зв`язку з порушенням права власності.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
У роз`ясненні п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Як передбачено ч. ч. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Отже, позивачем на виконання вказаних вимог законодавства не було надано суду належних та допустимих доказів того, що йому було завдано внаслідок дій ОСОБА_2 моральної шкоди, яку ОСОБА_1 оцінив в 10 000 грн.
Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, з яким погоджується і колегія суддів, оскільки компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення прав, а має самостійне юридичне значення.
Що стосується вимоги позивача щодо стягнення в солідарному порядку витрат на надання юридичних послуг згідно договорів № 051/19 від 10.05.2019 року та № 137/20 від 27.04.2020 року в розмірі 2500 грн., колегія суддів виходить з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.
Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Доказом понесення витрат за надання професійної правничої допомоги, а саме договори № 05/19 від 10.05.2019 року та № 137/20 від 27.04.2020 року укладених між фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , не може бути, оскільки виконавець таких послуг не є адвокатом.
Стягнення судових витрат за посвідчення доручення на представництво інтересів позивача в судовому засіданні не відноситься до судових витрат, перелік яких визначений ч. 3 ст. 133 ЦПК України.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам в їх сукупності, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , були предметом розгляду суду першої інстанції, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, –

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС»,  ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення страхового відшкодування– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                                                          О.В. Карпенко

Судді                                                                         Л.І. Василенко

                                                                            Л.В. Нерушак

/повний текст постанови суду виготовлений 15 листопада 2021 року/