Постанова
Іменем України
 
15 листопада 2021 року 
м. Київ
справа № 361/716/21
провадження № 61-12585св21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Войновою Тетяною Миколаївною, на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року у складі судді Радзівіл А. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до              ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком.
Посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, а також на те, що ОСОБА_2 разом з їхнім спільним сином, без його дозволу як батька, виїхала до Російської Федерації та перебуває там до теперішнього часу, що перешкоджає його спілкуванню з сином та порушує його батьківські права, позивач просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , та визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року позов  ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Суд першої інстанції виходив з того, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже розглядається в Нікулінському районному суді м. Москви (Російська Федерація), тому на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України позов підлягає залишенню без розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року апеляційну скаргу адвоката Войнової Т. М., подану в інтересах ОСОБА_1 , залишено без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року залишено без змін.
Судове рішення мотивовано тим, що 18 січня 2021 року  ОСОБА_2  звернулася до Нікулінського районного суду м. Москви з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
05 лютого 2021 року ухвалою Нікулінського районного суду м. Москви прийнято до провадження вказану позовну заяву, справа призначена до розгляду.
Таким чином, на час відкриття провадження у даній справі - 05 березня 2021 року, на розгляді Нікулінського районного суду м. Москви вже перебував спір між                      ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у відповідності до положень пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.
Крім того, в судовому засіданні апеляційним судом було з`ясовано, що 14 квітня         2021 року Нікулінським районним судом м. Москви вже було ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , відповідно до якого розірвано шлюб між ними та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 . Вказані обставини виключають можливість продовження провадження в даній справі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2021 року ОСОБА_1  через адвоката Войнову Т. М.,подав до суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу з Броварського міськрайонного суду Київської області.
07 вересня 2021 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Заявник у касаційній скарзі вказує, що суд апеляційної інстанції помилково застосував висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 756/9611/16-ц, оскільки фактичні обставини справи суттєво відрізняються від обставин справи, яка переглядається. Зокрема, в справі № 756/9611/16-ц провадження у справі закрито, оскільки судове рішення, прийняте на території Російської Федерації, вже набрало законної сили на момент подання позову з тими самими сторонами, підставами та предметом до суду на території України, а також суд керувався положенням пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. Однак, у справі яка переглядається, суд залишив позов без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.
Разом з тим, в даній справі тасправі, яка перебуває в Нікулінському районному суді            м. Москви суб`єктний склад учасників справи є різним, а тому позови не можуть вважатись тотожними. Крім того, предмет і підстави позову відрізняються, а вимога про визначення місця проживання з батьком, що заявлена позивачем та вимога про визначення місця проживання з матір`ю, що заявлена відповідачем - взагалі є взаємовиключними та не можуть відповідати вимогам пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.
Крім того, правила тотожності, визначені та врегульовані ЦПК України, застосовуються щодо позовів поданих до судів, розташованих у межах територіальної юрисдикції України, та не можуть бути застосовані до врегулювання відносин, що виникають з приводу подання тотожних позовних заяв до судів, що знаходяться під юрисдикцією інших іноземних держав, а тому залишення позову без розгляду порушує права позивача на доступ до правосуддя та захист його порушених прав в національних судах.
Заявник, посилаючись на статтю 27 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, вважає, що дана справа повинна розглядатись на території України. Суд апеляційної інстанції не правильно застосував положення статті 22 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Мостовенко Ю. В., просила відхилити касаційну скаргу, ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року залишити без змін.
Зазначала, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 та правомірно постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки на момент відкриття провадження у цій справі в Нікулінському районному суді м. Москви розглядалась справа із тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Судами встановлено, що 20 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 25, видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , про що 16 січня 2019 року складений відповідний актовий запис № 34 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . Батьком дитини вказаний - ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 .
Із копії паспорту ОСОБА_2 встановлено, що відповідач 18 грудня 2020 року зареєстрована за адресою: кв. АДРЕСА_1 .
18 січня 2021 року ОСОБА_2 до Нікулінського районного суду м. Москви поданий позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
05 лютого 2021 року ухвалою Нікулінського районного суду м. Москви прийнято до провадження позовну заяву, визначено провести підготовку у справі 10 березня                2021 року о 17:35 год.
10 березня 2021 року ухвалою призначено справи до судового розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 квітня 2021 року.
Також встановлено, що 28 січня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком.
05 березня 2021 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 14 квітня 2021 року.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК Українипровадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Конституцією України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (стаття 9).
22 січня 1993 року в Мінську (Республіка Білорусь) в рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах.
10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та              14 липня 1995 року вона набула чинності для України.
Застосовується Конвенція у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном.
Частиною другою статті 1 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (далі - Конвенції) передбачено, що громадяни кожної з Договірних Сторін, а також інші особи, що проживають на її території, мають право вільно і безперешкодно звертатися до суду, прокуратури й інших установ других Договірних Сторін, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні і кримінальні справи (далі - установи юстиції), можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих же умовах, що і громадяни цієї Договірної Сторони.
Відповідно до статті 13 Конвенції документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.
Частиною першою статті 22 Конвенції у випадку  порушення  провадження в справі між тими ж сторонами, про той же предмет і на тих же підставах у судах  двох  Договірних Сторін, компетентних відповідно до цієї Конвенції, суд, що порушив справу пізніше, припиняє провадження.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих саме підстав.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
Суди встановили, що 18 січня 2021 року ОСОБА_2 до Нікулінського районного суду м. Москви поданий позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.
28 січня 2021 року позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходячи з того, що на час відкриття провадження у даній справі - 05 березня  2021 року, на розгляді Нікулінського районного суду м. Москви вже перебував спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування положення частини першої статті 22 Конвенції та залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у відповідності до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України.
Подібні висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 756/9611/16-ц.
Доводи касаційної скарги про те, що фактичні обставини справи № 756/9611/16-цсуттєво відрізняються від обставин справи, яка переглядається, є безпідставними. Хоча вказані справи і не є аналогічними, проте вони є подібними з приводу правильного застосування частини першої статті 22 Конвенції в даних правовідносинах.
Крім того, апеляційний суд встановивши, що 14 квітня 2021 року Нікулінським районним судом м. Москви вже було ухвалене рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , відповідно до якого розірвано шлюб між ними та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 , правильно зазначив, що вказані обставини виключають можливість продовження провадження в даній справі.
Інші доводи, наведені в обґрунтування  касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права, й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня                2006 року).
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують. 
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Войновою Тетяною Миколаївною, залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Є. В. Петров
 
                                                                                                          А. А. Калараш
 
                                                                                                          О. С. Ткачук