Справа № 761/1440/20                                                   Головуючий 1 інстанція- Волошин В.О.
Провадження № 22-ц/824/9677/2021                              Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.

 
П О С Т А Н О В А

іменем     України
 
30 вересня 2021 року                                                                                                м.Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого  судді               Савченка С.І.,
            суддів                                     Верланова С.М., Кашперської Т.Ц.,
            за участю секретаря              Малашевського О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка Віктора Станіславовича, третя особа приватний виконавець Маляр Ян Анатолійович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-
в с т а н о в и в:
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася  до суду із вказаним позовом, який мотивувавала тим, що 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис на підставі кредитного договору № 59-73/08-А-Л від 13 серпня 2008 року та договору застави транспортного засобу від 13 серпня 2008 року, укладених між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал». Виконавчим написом запропоновано звернути стягнення на належний їй автомобіль «Mitsubishi Outlander», шасі (кузов, рама) №     НОМЕР_1 , 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в рахунок погашення боргу закредитним договором № 59-73/08-А у загальному розмірі 113286,78 грн.
На підставі даного виконавчого напису 24 грудня 2019 року приватним виконавцем Маляром Я.А. відкрите виконавче провадження.
Посилалася, що вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам закону, бо кредитний договір та договір застави були укладені строком до 13 серпня 2015 року, а тому виконавчий напис вчинений нотаріусом поза межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги, що суперечить ст.88 Закону України «Про нотаріат». Окрім того, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом без наявності оригіналу кредитного договору та за відсутності інших необхідних для цього документів, які підтверджуютьбезспірність заборгованості, що є порушенням Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМ України № 1172 від 29 червня 1999 року, а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року. Вказує, що сума
                                                                        -  2  -
заборгованості не є безспірною, оскільки в провадженні Солом`янського районного суду знаходиться цивільна справа № 760/15671/19 за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до неї про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 119704,29 грн., з яких 24179 - 3 % річних та 95527,29 грн. - пеня, провадження в якій відкрито ухвалою від 12 червня 2019 року і яка не розглянута.
У зв`язку з наведеним просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотарісом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. 10 грудня 2019 року та зареєстрований у реєстрі № 3866 щодо звернення стянення на належний їй автомобіль «Mitsubishi Outlander».
Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 07 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. 10 грудня 2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 3866, таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись із рішенням, ТОВ «Вердикт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на незаконність і необгрунтованість судового рішення, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. 
Скарга мотивована хибністю висновків суду про відсутність доказів безспірності заборгованості, вказаної у виконавчому написі, оскільки безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем. При вчиненні напису нотаріус перевіряє лише відповідність поданих документів документам, вказаним у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами. Судом не враховано, що діюче законодавство передбачає відступлення права вимоги, яке в даній справі перешло до ТОВ «Вердикт Капітал». Законом не визначено виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо боргу і ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу. Суд не установив і не зазначив у рішенні чи справді на момент вчинення виконавчого напису існував борг та чи саме такого розміру, чи не було невирішених спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення виконавчого напису, а тому рішення суду не відповідає наведеним критеріям процесуального закону та не містить наведених обставин і фактів. Окрім того, суд безпідставно стягнув на користь позивача витрати на правничу допомогу, оскільки обсяг робіт та вартість послуг не підтверджена належними та допустимими доказами.
Позивачка ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне та обгрунтоване рішення і правомірно задоволив її позовні вимоги, а доводи апеляційної скарги ТОВ «Вердикт Капітал»є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.
Відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення 20 серпня 2021 року судової повістки, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, заяви про відкладення не подав, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
В суді апеляційної інстанції представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ткач В.Д. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.
Решта учасників - приватний нотаріус Кондратюк В.С. і приватний виконавець Маляр Я.А. належно повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленими згідно
                                                                                    -  3  -
ч.6 ст.128 ЦПК України на їх офіційно зареєстровані МЮ України електронні адреси судовимим повістками і повідомленнями про їх доставлення, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки доведеністю вимог позивачки про те, що на час вчинення оспорюваного нею виконавчого напису заборгованість за кредитним договором не була безспірною.
При цьому суд виходив із відсутності доказів та ненадання таких відповідачем на обґрунтування того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусу були подані відомості про безспірність суми заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, та відсутності доказів утворення заборгованості у вказаний у виконавчому написі час, з урахуванням терміну кредитування і розміру кредиту. 
Також, задовольняючи позов частково, суд керувався тим, що відповідач - приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. не є належним відповідачем.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.
Згідно ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Аналогічні положення містить Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2912 року, яка регулює вчинення нотаріусами виконавчих написів.
Згідно п.п.3.1., 3.2., 3.5 цієї Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, та передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку.
Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у 
                                                                        -  4  -
безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України № 1172 від 29 червня 1999 pоку, п.2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають із кредитних відносин» для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитним правовідносин, додаються: а) оригінал кредитного договору;  б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Отже, за змістом наведених норм вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не вирішує спорів про право, а відтак вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.
 Відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні можуть бути оскаржені до суду особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
Визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можливе не лише з підстав недотримання нотаріусом порядку та процедури вчинення виконавчого напису, а також у зв`язку із наявністю спору між кредитором та стягувачем щодо розміру заборгованості. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року при розгляді справи № 6-887цс17, предметом якої був спір про оспорення виконавчого напису, де суд вказав, що боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, згідно якої, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у
                                                                        -  5  -
справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав (п.34 постанови).
Судом встановлено, що 13 серпня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 59-73/08-А. За умовами кредитного договору банк надав позивачці кредит для придбання автомобіля в розмірі 27727 доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком до 13 серпня 2015 року, а позичальниця зобов`язаласяповернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування. Повернення кредиту передбачено шляхом внесення щомісячних платежів у розмірі 497,95 доларів США.
На забезпечення виконання вказаного кредитного договору 13 серпня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір застави автомобіля, за умовами якого ОСОБА_1 передала в заставу банку належний їй автомобіль «Mitsubishi Outlander», 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) №      НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
15 листопада 2018рокуміж ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» іТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за рядом кредитних та забезпечувальних договорів договорів, в тому числі за кредитним договором №59-73/08-А від 13 серпня 2008 року, укладеним з позивачкою ОСОБА_1 
12 червня2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва відкрите провадження у цивільній справі № 761/15671/19 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 59-73/08-А. 
Також, встановлено, що 10 грудня 2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської  області Кондратюком В.С. вчинено виконавчий напис на підставі кредитного договору № 59-73/08-А-Л від 13 серпня 2008 року та договору застави транспортного засобу від 13 серпня 2008 року, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал». Виконавчим написом запропоновано звернути стянення на належний ОСОБА_1 автомобіль «Mitsubishi Outlander», шасі (кузов, рама) №     НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2008 року випуску в рахунок погашення боргу закредитним договором № 59-73/08-А у загальному розмірі 112686,78 грн., з яких 24673 грн. - 3% річних за період із 31 грудня 2016 року по 21 листопада 2019 року, 88013,78 грн. - пеня за період із 31 грудня 2018 року по 21 листопада 2019 року.
На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Маляром Я.А. постановою від 24 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження про звернення стягнення на автомобіль «Mitsubishi Outlander», реєстраційний номер НОМЕР_2  в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 за кредитним договром у розмірі 112686,78 грн. 
Окрім того, судом встановлено відсутність доказів про безспірність суми заборгованості, зокрема відсутність будь-яких доказів як про розмір боргу, на який нараховано 3 % та пеню, так і відсутність доказів утворення заборгованості у вказаний у виконавчому написі час з урахуванням терміну кредитування і розміру кредиту. 
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.
За таких обставин з огляду на вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності доказів про безспірність заборгованості  ОСОБА_1 за кредитним договором, зокрема, враховуючи наявність між нею та банком спору щодо розміру боргу за кредитним договором, а також стягнення боргу у вигляді пені з дня виникнення права вимоги за яким минуло більше трьох років, суд першої інстанції вірно задоволив вимоги та визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.
                                                                        -  6  -
Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про відсутність доказів безспірності заборгованості, вказаної у виконавчому написі, необгрунтовані з викладених вище підстав, зокрема наявності спору у суді щодо розміру боргу та стягнення боргу з дня виникнення права вимоги за яким минуло більше трьох років, що суперечить ст.88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1. Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.
Відхиляючи дані доводи колегія суддів враховує, що як вище вказувалося ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 12 червня 2019 року відкрите провадження у цивільній справі № 761/15671/19 за позовом ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 59-73/08-А у розмірі 119704,29 грн., з якихі 3% річних - 24 179 грн.; пеня - 95 525,29 грн.
Наведене у свою чергу спростовує доводи відповідача про безспірність заборгованості, оскільки майже за півроку до вчинення виконавчого напису відповідач звернувся з позовом до суду, що у свою чергу очевидно та поза всякими розумним сумнівом свідчить про наявність спору.
Додатково колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що постановою Київського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 761/15671/19 змінено мотивувальну частину рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 з підстав його недоведеності, зокрема відсутності розміру боргу за кредитним договором і неможливістю здійснити нарахування процентів, оскільки із наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 станом на 24 травня 2019 року неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та часу внесення відповідачем платежів тощо. Належного розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №59-73/08-А від 13 серпня 2008 року, під час судового розгляду справи позивачем не надано.
Посилання в апеляційній скарзі на хибність висновків суду про відсутність доказів безспірності заборгованості, вказаної у виконавчому написі, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус перевіряє лише відповідність поданих документів документам, вказаним у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.
Вчинений нотаріусом виконавчий напис як нотаріальна дія відповідно до ст.50 Закону України «Про нотаріат» може бути оскаржений до суду особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
Як вище вказувалося визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можливе не лише з підстав недотримання нотаріусом порядку та процедури вчинення виконавчого напису, а також у зв`язку із наявністю спору між кредитором та стягувачем щодо розміру заборгованості. При розгляді справи суд оцінює виконавчий напис на відповідність не тільки процедурі а й вимогам закону.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що стягнення боргу проводиться за період із 31 грудня 2016 року по 21 листопада 2019 року, а пеня за період із 31 грудня 2018 року по 21 листопада 2019 року, про що вказано у виконавчому написі, колегія суддів відхиляє як безпідставні.
 Судом встановлено, що вказаний у виконавчому написі борг у сумі 112686,78 грн., включає 3 % річних у розмірі 24673 грн. за період із 31 грудня 2016 року по 21 листопада 2019 року та пеню у розмірі 88013,78 грн.за період із 31 грудня 2018 року по 21 листопада 2019 року.
Згідно кредитного договору № 59-73/08-А, укладеного 13 серпня 2008 року між ПАТ
                                                                        -  7  -
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 , строк його дії закінчився 13 серпня 2015 року.
Відповідно до положень ст.1048 ЦК України право банку нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом 13 серпня 2014 року строку кредитування, а нарахування процентів поза межами строку дії договору (строку кредитування) суперечить закону, зокрема ст.1048 ЦК України. 
Це ж стосується неустойки (пені), яка за змістом ст.ст.546, 549, 550, 551 ЦК України  за своєю правовою природою є додатковим (акцесорним) способом забезпечення виконання зобов`язань і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання, а відтак може нараховуватися лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.
Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), де Велика Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. 
Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц.
Отже, проценти і пеня мають бути визначені (нараховані) на момент закінчення строку дії договору 13 серпня 2015 року, що у свою чергу спростовує доводи скарги про стягнення боргу за період із 31 грудня 2016 року по 21 листопада 2019 року, а зазначення цього періоду у виконавчому написі свідчить лише про те, що нотаріус не з`ясував належним чином період виникнення заборгованості, погодившись із стягувачем.
Згідно ст.2 Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.
Згідно ч.1 ст.5, п.1 ст.49 цього Закону нотаріус зобов`язаний відмовити у вчиненні нотаріальної дії якщо її вчинення суперечить законодавству України.
Тобто, закон чітко покладає на нотаріуса обов`язок дотримуватися вимог закону при вчиненні нотаріальних дій.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом того факту, що для вчинення виконавчого напису існували підстави, передбачені ст.ст.1, 20 Закону України «Про заставу» та ст.ст.572,589 ЦК України, які регулюють заставу, необгрунтовані, оскільки при зверненні стягнення на заставлене майно в будь-якому випадку необхідно визначити наявність боргу за кредитним договором, та вказати його у виконавчому написі, зазначивши на погашення боргу у якому розмірі звертаєтьсяя стягнення. При цьому як вказувалося вище дана заборгованість має бути безспірною. Спірність боргу тягне наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до задоволегня 
Це ж стосується посилань у скарзі на те, що оскільки зобов`язання не виконане і борг не повернутий то є можливість нарахування позивачці 3 % підставі ст.625 ЦК України, оскільки в такому випадку спочатку необхідно визначити борг, а вже потім здійснювати нарахування за ст.625 ЦК України, чого у справі не встановлено і на що обгрунтовано послався суду у рішенні.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно стягнув на користь позивача витрати на правничу допомогу, оскільки обсяг робіт та вартість послуг не підтверджена належними та допустимими доказами, надумані та бзпідставні, оскільки при ухваленні рішення витрати на правничу допомогу судом не стягувалися.
Решта доводів апеляційної скарги носять загальний характер і не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, обгрунтовано
                                                                        -  8  -
викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України»).
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності оцінені судом першої інстанції, були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.
Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 07 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий 

Судді: