ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2021 р.	Справа № 480/4827/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 14.07.21 року по справі № 480/4827/20
за позовом           Товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Суми"      
до         Головного управління ДПС у Сумській області                       
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0001470502 від 02.04.2020; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0001430502 від 02.04.2020; визнання протиправним та скасування податкового повідомлення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Керуюча компанія “Коменерго-Суми” (далі – позивач, ТОВ “КК “Коменерго-Суми”) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Сумській області), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення № 0001470502, № 0001430502, № 0001460502 від 02.04.2020;
- визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 0004763304 від 22.05.2020.
Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0001470502 від 02.04.2020 в частині збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на загальну суму 6    558    688, 25 грн., з яких: 5 246 951, 00 грн. основний платіж, 1    311    737, 75 грн. штрафні (фінансові) санкції.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 0001460502 від 02.04.2020 про збільшення грошового зобов`язання по податку на прибуток, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій на загальну суму 5 334    688, 80 грн., з яких: 4    267    751, 00 грн. основний платіж, 1    066    937, 80 грн. штрафні (фінансові) санкції.
В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.04.2020 № 0001430502 та № 0001470502 в частині збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 3    693, 00 грн., з яких: 2    954, 00 грн. основний платіж, 738, 50 грн. штрафні (фінансові) санкції, а також рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 0004763304 від 22.05.2020 – відмовлено.  
Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції частково дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. 
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання   повідомлені своєчасно та належним чином. 
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Враховуючи, що відповідач оскаржує постанову суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог, колегія суддів не вбачає підстав для надання правової оцінки рішенню суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову, в межах розгляду даної апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,   перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України, посадовими особами ГУ ДПС у Сумський області була проведена документальна планова перевірки ТОВ “КК “Коменерго-Суми” з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.10.2016 по 30.09.2019 та з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.09.2019.
За результатами перевірки, 10.03.2020 складений акт № 257/18-28-05-02/36067295/13 (т. 2 а.с. 115-164), згідно з яким, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем: 
підпунктів 14.1.11, 14.1.36, 14.1.231 пункту 14.1 статті 14, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 4     267     751, 00 грн. та завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування на суму 103     110, 00 грн.; 
порушення пункту 187.1 статті 187, пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 5     269     906, 00 грн.; 
порушення підпункту 1201.2 ст. 1201 Податкового кодексу України, у зв`язку з відсутністю реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ у розмірі 1     530     136, 00 грн.;
а також, порушення підпункту “б” пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України.
За змістом акту перевірки, підставою для вказаних висновків стало встановлення ГУ ДПС у Сумській області факту лише документального оформлення господарської операції з ТОВ “Компос”, без її фактичного виконання, оскільки громадянка ОСОБА_1 за винагороду надала свої документи для реєстрації юридичної особи в органах влади й інших установах, до фінансово-господарської діяльності ТОВ “Компос” не мала відношення, ніяких товарно-матеріальних цінностей не приймала, що підтверджується її поясненнями, наданими оперативному управлінню ГУ ДФС у Сумській області;
встановлення факту закінчення у вересні 2017 року терміну позовної давності за виданими векселями та не включення кредиторської заборгованості по ним в сумі 1     275     266, 00 грн. до складу іншого доходу платника податку, як дохід від списання кредиторської заборгованості, що не виникла в ході операційного циклу у ІІІ кварталі 2017 року;
встановлення відсутності у ТОВ “КК “Коменерго-Суми” права на відображення у податковому обліку господарських операцій з ТОВ “Сумиальтербуд”, ТОВ “Сумська будівельна компанія “Новий дім”, ТОВ “Білдингтрейд”, ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , оскільки ці операції, незважаючи на наявність первинних документів бухгалтерського обліку, є нереальними, ненаправленими на настання правових наслідків, обумовлених ними та проведені з метою надання податкової вигоди позивачу;
а також, встановлення факту реалізації екскаватора-навантажувача JCB 3С, за ціною, нижче балансової (залишкової) вартості та факту несвоєчасної сплати єдиного внеску у червні 2015 та січні 2018 років.
На підставі акту перевірки, 02.04.2020 ГУ ДПС у Сумській області були прийняті: податкове повідомлення-рішення № 0001430502 про застосування штрафу в сумі 756     068, 00 грн.; податкове повідомлення-рішення № 0001470502 про збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість на загальну суму 6     562     381, 25 грн., з яких: 5     249     905, 00 грн. основний платіж, 1     312     476, 25 грн. штрафні (фінансові) санкції; податкове повідомлення-рішення № 0001460502 про збільшення грошового зобов`язання по податку на прибуток на загальну суму 5     334     688, 80 грн., з яких: 4     267     751, 00 грн. основний платіж, 1     066     937, 80 грн. штрафні (фінансові) санкції (т. 3 а.с. 137-139).
Також, 22.05.2020 було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 0004763304, яким ТОВ “КК “Коменерго-Суми” нарахований штраф в сумі 10     028, 01 грн. та пеня в сумі 50, 14 грн. (т. 3 а.с. 146).
Листом № 16203/10/18-28-07-02 від 30.11.2021, ГУ ДПС у Сумській області надіслало позивачу податкове повідомлення-рішення № 0024860702 та, одночасно, повідомило про відкликання податкового повідомлення-рішення № 0001430502 від 02.04.2021 (т. 148 а.с. 2-3).  Не погодившись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог та недоведеності відповідачем в ході судового розгляду справи правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно п. 22.1. ст. 22 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку.
Відповідно до п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу. Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується: на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму залишкової вартості окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму витрат на ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення невиробничих основних засобів чи невиробничих нематеріальних активів, віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті; на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта; на суму дооцінки основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат уцінки відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів у межах попередньо віднесених до витрат втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності; на суму первісної вартості придбання або виготовлення окремого об`єкта невиробничих основних засобів або невиробничих нематеріальних активів та витрат на їх ремонт, реконструкцію, модернізацію або інші поліпшення, у тому числі віднесених до витрат відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, у разі продажу такого об`єкта невиробничих основних засобів або нематеріальних активів, але не більше суми доходу (виручки), отриманої від такого продажу.
Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. 
Пунктом 200.1 ст. 200 вказаного Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. 
В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;  придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. 
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі – Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період. 
Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. 
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. 
Статтею 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. 
Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов`язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.
Відповідно до вимог п. 1.2 ст. 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення. 
Відповідно до пункту 2.1 зазначеного Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. 
Як вбачається з матеріалів справи, у ТОВ “КК “Коменерго-Суми” були  господарські операції з ТОВ “Сумиальтербуд”, ТОВ “Сумська будівельна компанія “Новий дім”, ТОВ “Білдингтрейд”, ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 
Так. між ТОВ “КК “Коменерго-Суми” та ТОВ “Сумиальтербуд” укладались договори підряду на виконання робіт з поточного ремонту житлових будинків (договори № 14/16 від 01.07.2016 та № 01/18 від 01.08.2018), виконання робіт з дератизації та дезінсекції (договір № 0110/16/Д від 01.07.2016), виконання робіт по прибиранню прибудинкових територій (договір № 0110/16 від 30.09.2016) та договір купівлі-продажу товарно-матеріальних цінностей від 03.07.2017.
На підтвердження фактичного виконання вказаних договорів, позивачем були надані акти виконаних робіт за формами КБ-2в та КБ-3, акти наданих послуг, видаткові накладні, податкові накладні та документи про оплату.
З ТОВ “Сумська будівельна компанія “Новий дім”, позивачем укладались договори відповідального зберігання майна (договір від 07.11.2016), суборенди нежитлового приміщення (договір від 01.01.2018) та договори купівлі-продажу товарів від 29.07.2016 та № 6 від 01.06.2017. На підтвердження здійснення цих господарських операцій, ТОВ “КК “Коменерго-Суми” надавались акти приймання-передачі послуг, видаткові накладні, податкові накладні та документи про оплату.
З ТОВ “Білдингтрейд” позивачем укладались договори про надання послуг з перевезення будівельних матеріалів, вивезення побутового сміття та рослинних відходів (договір від 01.11.2017), виконання робіт з дератизації та дезінсекції (договір від 03.01.2018), надання послуг із утримання прибудинкових територій (договір від 27.04.2018), а також договір № 03/01-18 від 03.01.2018 про поставку товарно-матеріальних цінностей. На підтвердження виконання згаданих договорів, ТОВ “КК “Коменерго-Суми” надавались акти приймання-передачі робіт/послуг, видаткові накладні, податкові накладні та документи про оплату.
Оцінивши перелічені первинні документи за правилами ст.90 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", ст.44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а відтак сприймаються судом як належні та допустимі докази.
На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій. 
Натомість, відповідачем не надано доказів та не наведено жодних обставин, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, незвичності цих операцій для цих осіб, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про не пов`язаність операцій з господарською діяльністю позивача, про не вчинення операцій, про відсутність факту надання послуг. 
Крім того, як слідує з матеріалів справи, висновки відповідача про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентом ґрунтуються на податковій інформації стосовно контрагентів та пояснень ОСОБА_6 , наданих оперативному управлінню ГУ ДФС у Сумській області, про передачу своїх документів для реєстрації юридичних осіб в органах влади за винагороду, не здійснення фінансово-господарської діяльності та не підписання первинних документів.
Проте колегія суддів вважає безпідставними посилання податкового органу в обґрунтування висновків щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства на вказану інформацію, оскільки позивач як платник податку не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням усіма постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, дотримання вимог податкового законодавства тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит чи бюджетне відшкодування за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів.  Отже, платник податків, який придбав товар та або/послуги в особи, що порушує вимоги податкового законодавства, не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію та не знав про певні порушення правил ведення господарської діяльності та оподаткування своїм контрагентом або постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання.
Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та праві на отримання бюджетного відшкодування. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону. 
За змістом ст.ст. 138, 198 Податкового кодексу України, для декларування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ платник податків має підтвердити понесення ним витрати на придбання товарів та нарахований постачальниками товарів (робіт, послуг) ПДВ належним чином складеними податковими накладними, платіжними документами та іншими первинними документами, а також довести зв`язок такого придбання з власною оподатковуваною господарською діяльністю.
Отже, в силу закону отримання податковим органом податкової інформації, в якій викладені висновки про наявність ознак фіктивної господарської діяльності, відсутність факту реального вчинення господарських операцій, вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення в звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку по самостійному встановленню та доведенню факту вчинення платником податків порушення закону, отримана податкова інформація з АІС «Податковий блок» не має преюдиціального значення при розгляді справи судом та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджують обставини фактичної дійсності.
Разом з тим, матеріали справи не містять аналізу конкретних обставин здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами, а також жодних доказів, які свідчили б про безтоварність таких операцій.
Таким чином, не можуть бути єдиним та безумовним свідченням правомірності висновків податкового органу результати актів перевірок контрагента позивача та їх контрагентів по ланцюгу постачання або результати автоматизованого співставлення податкових зобов`язань і податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України.  
Щодо посилання відповідача як на беззаперечний доказ нереальності (фіктивності) господарських операцій з ТОВ “Сумиальтербуд”, ТОВ “Сумська будівельна компанія “Новий дім” та ТОВ “Білдингтрейд” на вирок Ковпаківського районного суду від 25.06.2020 по справі № 592/6604/20, яким затверджено угоду та визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 27, частиною 1 статті 2051 Кримінального кодексу України, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Частиною першою статті 2051 Кримінального кодексу України, передбачено, що кримінально караним діянням визнається внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості.
Суд зауважує на тому, що факт визнання згаданим вироком Ковпаківського районного суду м. Суми засновника ТОВ “Сумиальтербуд”, ТОВ “Сумська будівельна компанія “Новий дім” та ТОВ “Білдингтрейд” ОСОБА_6 винним у підробленні документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, доводить лише винні дії вказаної особи при створенні та реєстрації суб`єктів господарювання. 
Разом з тим, порушення, допущені при створенні юридичної особи самі по собі не можуть бути однозначним свідченням фіктивного характеру її подальшої діяльності. Тим більше, що справжність підписів на первинних документах бухгалтерського обліку, складених на підтвердження здійснення господарських операцій, не була предметом дослідження.
З огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що позивачем під час судового розгляду було доведено належними та допустимими доказами факт реальності укладених із контрагентом господарських операцій, та як наслідок, правомірність формування суми податкового кредиту з податку на додану вартість відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарської операції не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу.
За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про невідповідність податкового повідомлення-рішення № 0001460502 від 02.04.2020 в частині донарахування податкового зобов`язання по податку на прибуток в сумі 3 688     399, 90 грн., з яких: 2     950     720, 00 грн. основний платіж, 737     679, 90 грн. штрафні (фінансові) санкції, та податкового повідомлення № 0001470502 від 02.04.2020 в частині донарахування податкового зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 4     670     545, 00 грн., з яких: 3     737     436, 00 грн. основний платіж, 934     109, 00 грн. штрафні (фінансові) санкції, критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та наявність підстав для їх скасування в цій частині.
Крім того, матеріалами справи встановлено, що висновки про виникнення у ТОВ “КК “Коменерго-Суми” обов`язку включити до складу доходу суму кредиторської заборгованості по виданим векселям, у зв`язку із закінченням у вересні 2017 року терміну позовної давності, ґрунтуються виключно на бухгалтерських довідках № 110 від 09.09.2013, № 111 від 16.09.2013 та № 16 від 31.01.2014, відповідно до яких, позивачем за актами приймання-передачі, в рахунок оплати товарно-матеріальних цінностей та наданих послуг, 09.09.2013 та 16.09.2013 ТОВ “Комунальні технології” були передані прості векселі зі строком платежу “за пред`явленням”, які частково оплачувались у січні 2014 року. 
Тобто, на думку податкового органу, з огляду на приписи статті 34, статей 70, 71 Уніфікованого закону про переказний та простий вексель, строк позовної давності по виданим позивачем простим векселям, закінчився у вересні 2017 року.
Суд погоджується з твердженнями відповідача щодо виникнення обов`язку у платника податку включити до складу доходу суму тієї кредиторської заборгованості, по якій закінчився строк позовної давності. 
В той же час, слід зазначити, що для підтвердження правомірності донарахування податкових зобов`язань по податку на прибуток, у разі не включення платником податку до складу доходу згаданої кредиторської заборгованості, визначальним є встановлення точної дати закінчення терміну позовної давності для визначення конкретного податкового періоду, у якому відбулось порушення. 
Як підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, точні дати початку перебігу та закінчення строку позовної давності кредиторської заборгованості ТОВ “КК “Коменерго-Суми” по виданим 09.09.2013 та 16.09.2013 простим векселям, ГУ ДПС у Сумській області не встановлювалась. 
Згідно зі статтею 34 Уніфікованого закону про переказний та простий вексель, переказний вексель строком за пред`явленням підлягає оплаті при його пред`явленні. Він повинен бути пред`явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами.
Статтею 70 Уніфікованого закону про переказний та простий вексель передбачено, що позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу.
На виконання статей 77, 78 згаданого Уніфікованого закону, до простих векселів застосовуються такі самі положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, зокрема, положення щодо строку платежу (статті 33 - 37). При цьому, векселедавець простого векселя зобов`язаний так само, як акцептант за переказним векселем.
Отже, зміст вказаних норм, дає підстави для висновків, що строк платежу по простому векселю, виданому зі строком платежу “за пред`явленням” настає у день пред`явлення векселя до оплати, тобто, у будь-який день протягом одного року з дати його видачі. Перебіг строку позовної давності по такому векселю, починається з наступного дня після пред`явлення векселя до оплати у разі, якщо така оплата не буде здійснена.
Як уже зазначалось, точні дати настання строку платежу за простими векселями, виданими ТОВ “КК “Коменерго-Суми” 09.09.2013 та 16.09.2013 та, відповідно, точні дати початку перебігу строку позовної давності і його закінчення, податковим органом не встановлювались. 
В той же час, під час перевірки, зі змісту бухгалтерської довідки № 16 від 31.01.2014, відповідачем був встановлений факт часткової оплати по векселю на суму 30     693, 64 грн. 
Вказана обставина свідчить про те, що у період з дати видачі векселів по дату надання довідки, вексель чи векселі пред`являлись держателем до оплати, у зв`язку з чим, висновки податкового органу про початок перебігу строку позовної давності по виданим векселям після закінчення року з дня їх видачі, є помилковими.
Суд допускає, що видані ТОВ “КК “Коменерго-Суми” 09.09.2013 та 16.09.2013 прості векселі, могли бути пред`явлені ТОВ “Комунальні технології” до оплати у період після їх видачі та до 01 жовтня 2013 року.
У такому разі, закінчення строку позовної давності по цим векселям та, відповідно, виникнення обов`язку включити кредиторську заборгованість по ним до складу доходу, відбулось би у вересні 2016 року, тобто, у періоді, який не охоплювався перевіркою. Крім того, у вказаній ситуації, беручи до уваги приписи статті 102 Податкового кодексу України, у податкового органу не виникло б право нараховувати податкові зобов`язань за невиконання згаданого обов`язку, через закінчення встановленого строку давності.
З огляду на зазначене, а також беручи до уваги те, що всупереч приписів частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, ГУ ДПС у Сумській області не надало беззаперечних доказів на підтвердження порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України у періоді, який перевірявся (з 01.10.2016 по 30.09.2019), а також доказів, на підтвердження нарахування податкових зобов`язань по податку на прибуток в сумі 229     547, 00 грн. у межах встановленого строку давності, судова колегія дійшла висновку про невідповідність податкового повідомлення-рішення № 0001460502 від 02.04.2020 в частині збільшення податкового зобов`язання по податку на прибуток, з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на загальну суму 286     935, 00 грн., з яких: 229     548, 00 грн. основний платіж, 57     387, 00 грн. штрафні (фінансові) санкції, критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та обґрунтованість позовних вимог про його скасування в цій частині.
З приводу встановлених перевіркою порушень податкового законодавства у взаємовідносинах ТОВ “КК “Коменерго-Суми” з ТОВ “Компос”, судова колегія зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2018 загальними зборами учасників (засновників), згідно з протоколом № 03/18, прийнято рішення про введення до складу учасників (засновників) позивача громадянки України ОСОБА_1 , яка подала відповідну заяву. У зв`язку з цим, статутний капітал ТОВ “КК “Коменерго-Суми” був розподілений у співвідношенні 51% – ОСОБА_7 , 49% – ОСОБА_1 . При цьому, суд констатує, що справжність підписів ОСОБА_7 та ОСОБА_1 на вказаному протоколі посвідчено приватним нотаріусом Ващенко Л.В. (т. 142 а.с. 42-45).
Згодом, 25.05.2018 загальними зборами засновників (учасників) ТОВ “КК “Коменерго-Суми” прийнято рішення про виділ з товариства нової юридичної особи у формі товариства з обмеженою відповідальністю “Компос” (т. 142 а.с. 85-89).
Відповідно до статті 109 Цивільного кодексу України, виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс.
Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.
На виконання вказаної норми, за розподільчим балансом станом на 29.05.2018, до новоствореної юридичної особи ТОВ “Компос” перейшла частина активів ТОВ “КК “Коменерго-Суми” та пасивів (в тому числі і кредиторська заборгованість по отриманим товарам, послугам та отриманої фінансової допомоги на загальну суму 6     041     576, 00 грн.), які були передані згідно з актами приймання-передачі (т. 142 а.с. 46-84). 
ТОВ “Компос” було зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у встановленому законодавством порядку 30.05.2018, про що зроблений запис у реєстрі № 16321360000015134. Згідно з відомостями Реєстру, засновником (учасником) і директором ТОВ “Компос” вказано ОСОБА_1 .
З огляду на зазначене, висновки податкового органу про виникнення у позивача обов`язку включення до складу доходів за ІІ квартал 2018 року суми кредиторської заборгованості по отриманим товарам, послугам та отриманій фінансовій допомозі в розмірі 6     041     576, 00 грн., яка фактично була передана новоствореній юридичні особі за розподільчим балансом, є помилковими.
Крім того, слід зазначити. державна реєстрація ТОВ “Компос” як юридичної особи, не скасовувалась, судом фіктивною не визнавалась, а пояснення ОСОБА_1 , надане оперативному управлінню ГУ ДФС у Сумській області, щодо передачі своїх документів для реєстрації юридичної особи в органах влади й інших установах за винагороду, а також, щодо не здійснення фінансово-господарської діяльності та не прийняття товарно-матеріальних цінностей, не можуть вважатись достатніми доказами для висновків про порушення позивачем податкового законодавства.
За таких обставин, судова колегія вважає, що податкове повідомлення-рішення № 0001460502 від 02.04.2020 в частині збільшення грошового зобов`язання по податку на прибуток в сумі 1     359     355, 00 грн., з яких: 1     087     484, 00 грн. основний платіж, 271     870, 90 грн. штрафні (фінансові) санкції, а також, податкове повідомлення-рішення № 0001470502 від 02.04.2020 в частині збільшення грошового зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 1     908     978, 00 грн., з яких: 1 527     182, 00 грн. основний платіж, 381     795, 50 грн. штрафні (фінансові) санкції, не відповідають критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим, є протиправними та підлягають скасуванню в цій частині.
Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов`язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.
Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"
Роз`яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі також "ЄСПЛ"). Дані рішення згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, ч.2 ст.8 КАС України вимагає врахування практики ЄСПЛ при вирішенні справ.
Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування" отримати ефективне здійснення свого майнового права.
У рішенні в справі "Щокін проти України" (п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов`язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб, яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."
Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.
Оцінюючи дії відповідача на відповідність критеріям зазначеним в ч. 2 ст. 2 КАС України, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи спірні податкові повідомлення-рішення про нарахування позивачу суми грошового зобов`язання, податковий орган дійшов до неправомірного висновку про порушення позивачем вимог діючого законодавства, а тому вони є частково незаконним та підлягають скасуванню.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку щодо часткової обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що підприємством допущено порушення податкового законодавства, господарські операції з контрагентами не мали реальний характер не знайшли свого підтвердження ні в ході судового розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного провадження. Крім того, зазначені висновки спростовуються наявними в матеріалах справи належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.
Твердження скаржника про те, що задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про необґрунтованість встановлених податковим органом за наслідком проведеної перевірки порушень позивачем вимог діючого законодавства, та як наслідок, незаконності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень про нарахування позивачу суми грошового зобов`язання ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на прийняте колегією суддів рішення.
Таким чином, рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права,  у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається. 
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року по справі № 480/4827/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	О.В. Присяжнюк    Л.В. Любчич   	

Повний текст постанови складено  29.11.2021 року