ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року	Львів	Справа № 460/3213/21 пров. № А/857/18894/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Шинкар Т. І.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ ЕНЕРДЖІ" на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року (ухвалене у м. Рівне, за правилами  спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Комшелюк Т.О., дата складання повного тексту рішення – не зазначена) у справі № 460/3213/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ ЕНЕРДЖІ" до Головного управління ДПС у Рівненській області   про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, суд-
ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Товариство з обмеженою відповідальністю “КМ ЕНЕРДЖІ” (далі – позивач),  звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі – відповідач), в якому просить суд:  визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 00005320504, яким накладено адміністративний штраф та інші санкції у розмірі 510,00 грн; визнати протиправним та скасувати      податкове повідомлення-рішення № 00005310504, яким накладено штрафні (фінансові) санкції     (штрафу) або пені у розмірі 134750,66 грн. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ ЕНЕРДЖІ" – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити  повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
На підтвердження доводів апеляційної скарги  вказує, що відповідачем була проведена фактична перевірка без належних правових підстав, оскільки у позивача відсутні документи, що свідчать про належність та підставність фактичної перевірки, яка відбулася 17 червня 2020 року. Крім того, в акті фактичної перевірки не зафіксовано яким саме чином встановлювалася кількість товарних запасів в реалізації, а саме не було вказано, яким чином було визначено, що фактично в реалізації знаходиться 3847,59 л дизельного пального. Стверджує, що у позивача на момент проведення фактичної перевірки були наявні всі документи, що свідчили про відображення в податковому обліку операцій. За наведеного спірні рішення є протиправними та належать до скасування.
Відповідач    своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4   статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України   (далі   КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Про розгляд апеляційної  скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  на поштові адреси сторін, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд виходив з того, що копія наказу № 935 від 15.06.2020, направлення на проведення перевірки від 15.06.2020 № 790/17-00-05-04-16 та № 789/17-00-05-04-16  вручені відповідальній особі позивача, яка допустила посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки  та  підписала акт перевірки без жодних зауважень. Також судом враховано, що суб`єкти господарювання повинні вести облік товарів та товарних запасів на підставі первинних документів за місцем реалізації, а також використовувати режим попереднього програмування в РРО найменування, цін товарів (послуг) та обліку їх кількості.  Встановлені посадовими особами порушення в ході фактичної перевірки підтверджені належними та допустимими доказами, отже оскаржені податкові повідомлення-рішення від 09.07.2020 є правомірними і правових підстав для їх скасування судом не встановлено.  

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29.05.2020 на адресу відповідача надійшов лист ДПС України № 8405/7/99-00-05-04-01-07 щодо встановлення за результатами аналізу податкової інформації (Системи обліку даних РРО) порушень вимог законодавства щодо використання режиму попереднього програмування найменування та цін товарів із зазначенням коду УКТ ЗЕД (для пального). До такого листа було надано в електронному вигляді щодо суб`єктів господарювання, які допустили такі порушення, зокрема, витяг щодо позивача.
15.06.2020 року ГУ ДПС у Рівненській області винесено наказ № 935 про проведення фактичної перевірки ТОВ “КМ ЕНЕРДЖІ”.
17.06.2020 року посадовими особами відповідача була проведена фактична перевірка на АЗС за адресою: Рівненська обл., смт. Володимирець, вул. Транспортна,1, де здійснює господарську діяльність ТОВ “КМ ЕНЕРДЖІ”. 
За наслідками перевірки складений акт від 17.06.2020, реєстраційний номер 679/17-00-05-04-13/43252113 від 23.06.2020. Перевірка проводилась у присутності посадової особи позивача.
Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем п. 11, 12 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, ст. 44 Податкового Кодексу України, а саме: не забезпечено режим попереднього програмування, найменування для пального із зазначенням  з УКТ ЗЕД, цін, товарів (послуг) та обліку їх кількості; на момент перевірки на АЗС, що належить позивачу фактично в реалізації знаходиться 3847,59 л дизельного пального по ціні 17,50 грн за 1 л на суму 67332,83 грн без відповідних документів на придбання (податкових накладних, ТТН, фіскальних чеків, тощо) за місцем реалізації.
09.07.2020 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: № 00005310504, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення п. 11, 12 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” на суму 134750,66 грн; № 00005320504, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення ст. 44 ПК України на суму 510 грн.
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями – рішеннями позивач оскаржив їх до суду. 

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України), контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (п. 75.1 ст. 75 ПК України).
Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки врегульований ст. 80 ПК України, пп. 80.1, 80.5, 80.7 якої передбачено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Порядок допуску посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки регламентовано ст. 81 ПК України.
Пунктом 81.1 статті 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
З оскаржуваного наказу вбачається,  що у якості правових підстав для його прийняття  відповідачем зазначено підпункти 80.2.2 та 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Згідно пп. 80.2.2. п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. 
Колегією суддів враховано, що до функцій контролюючих органів, відповідно до ст. 19 ПК України віднесено здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечення міжгалузевої координації у цій сфері (п.п.19-1.1.14.); здійснення заходів щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п. 19-1.1.16.); проведення роботи щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального (п.п.19-1.1.17) та ін.
З урахуванням приведених норм законодавства,  пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактично визначає дві підстави для проведення перевірки: 1) у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства та 2) здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального. 
Отож, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.
Аналогічна правова позиція, відображена у постанові  Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду  від 12 серпня 2021 року у справі № 140/14625/20, від 22 квітня 2021 року у справі № 805/3809/16-а. 
Окрім того, надісланий на адресу позивача лист ДПС України № 8405/7/99-00-05-04-01-07 від 29.05.2020 року щодо встановлення за результатами аналізу податкової інформації (Системи обліку даних РРО) порушень вимог законодавства щодо використання режиму попереднього програмування найменування та цін товарів із зазначенням коду УКТ ЗЕД (для пального), до якого було додано в електронному вигляді перелік суб`єктів господарювання, які допустили порушення (серед яких є і позивач) є також самостійною підставою для  проведення фактичної перевірки позивача, визначеною пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Аналогічна правова позиція, відображена у постанові  Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду  від 12 серпня 2021 року у справі № 140/14625/20, від 22 квітня 2021 року у справі № 805/3809/16-а. 
Отож приведені позивачем доводи щодо протиправності проведеної перевірки, а як наслідок недопустимості акту фактичної перевірки як  доказу (що підтверджує факти виявлених порушень п. 11, 12 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, ст. 44 Податкового Кодексу України) є безпідставними.
Оцінюючи доводи заявника апеляційної скарги відносно ж суті виявлених порушень, то колегія суддів зазначає таке.
З податкового повідомлення – рішення № 00005320504 від 09.07.2020 року вбачається застосування до  позивача  штрафної санкції на суму 510 грн за  порушення п. 12 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” та  ст. 44 ПК України згідно пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.54 та п. 121.1 ст. 121 ПК України.
Податковим повідомленням - рішенням № 00005310504 від 09.07.2020  року  до позивача застосовано штрафні санкції на суму 134750,66 грн за порушення п. 11, 12 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”  згідно п. 6 ст. 17, ст. 20 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг” № 265/95-ВР від 06.07.1995 (далі – Закон № 265). Вказана сума штрафної санкції складається з 85 грн штрафу за не забезпечення режиму попереднього програмування найменування (для пального із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно УКТ ЗЕД) та 134665,66 грн штрафу за реалізацію  товарів на суму 67332,83 грн, які необліковані в установленому порядку). 
Положеннями пунктів 11, 12 статті 3 Закону № 265 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:
11) проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій з використанням режиму попереднього програмування найменування товарів (послуг) (із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів), цін товарів (послуг) та обліку їх кількості; 2) вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку;
12) вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.
При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Відповідно до відомостей акту в ході фактичної перевірки позивача  встановлено порушення позивачем п. 11, 12 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, ст. 44 Податкового Кодексу України, а саме: не забезпечено режим попереднього програмування, найменування для пального із зазначенням  з УКТ ЗЕД, цін, товарів (послуг) та обліку їх кількості; на момент перевірки на АЗС, що належить позивачу фактично в реалізації знаходиться 3847,59 л дизельного пального по ціні 17,50 грн за 1 л на суму 67332,83 грн без відповідних документів на придбання (податкових накладних, ТТН, фіскальних чеків, тощо) за місцем реалізації.
Вказаний акт перевірки підписано  відповідальною особою зі сторони позивача без будь-яких зауважень. 
Окрім вказаного акту перевірки, обставини з приводу виявлених порушень п. 11, 12 ст. 3 Закону України “Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг”, ст. 44 Податкового Кодексу України підтверджено письмовими поясненнями відповідальної особи зі сторони позивача  в присутності якої проводилася перевірка. 
Отож, обставини щодо: не забезпечення режиму попереднього програмування, найменування для пального із зазначенням  УКТ ЗЕД, цін, товарів (послуг) та обліку їх кількості;   відсутності на час перевірки відповідних документів на придбання (податкових накладних, ТТН, фіскальних чеків, тощо) саме за місцем реалізації  було визнано  відповідальною посадовою особою платника податків – ОСОБА_1 під час надання письмових пояснень. Вказані обставини не спростовано і за даними позовної заяви та апеляційної скарги позивача.
Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції з приводу того, що долучені до позовної заяви копії договору поставки нафтопродуктів, ТТН із місцем поставки м. Володимирець, платіжне доручення на оплату для ТОВ “Мартін Трейд” згідно виставлених рахунків, видаткова, податкова та акцизна накладні не є належним та безумовним доказом забезпечення позивачем  встановленого порядку ведення обліку товарних запасів  на місці реалізації АЗС у м. Володимирець, позаяк з наданих суду документів неможливо зробити висновок, що вони стосуються саме того товару, що знаходився на місці реалізації на АЗС м. Володимирець.
Згідно із пунктом 14.9 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах  і організаціях України № 281 від 20.05.2008, усі первинні документи матеріально відповідальні особи здають до бухгалтерської служби підприємства за реєстрами (відомостями) та підписами. Реєстри (відомості) складаються у двох примірниках. У реєстрі мають відображатись дані: дата складання реєстру; назва і номер документа; найменування, марка і вид нафти або нафтопродукту; кількість відпущених нафти нафтопродуктів в одиницях маси. 
Первинні документи приймаються бухгалтерською службою підприємства від матеріально відповідальних осіб за реєстрами (відомостями) і підписами, перевіряються групуються за постачальниками і споживачами (пункт 14.10 Інструкції). 
Тобто, навіть за умови передачі таких первинних документів до бухгалтерської служби позивача, посадові особи на місці реалізації товару на АЗС повинні мати відповідні реєстри (відомості) щодо таких первинних документів. 
Колегією суддів також враховано, що статтею 44 ПК України для платника податків визначений обов`язок зберігання усіх первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.  Пунктом 44.6 цієї ж статті визначено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Натомість в порушення пункту 44.6 ст. 44 ПК України  позивач не надав відповідних документів на придбання дизельного палива (податкових накладних, ТТН, фіскальних чеків, тощо), яке знаходилося  на реалізації на АЗС   під час проведення вказаної фактичної перевірки так і безпосередньо до контролюючому органу після  завершення перевірки у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 Податкового Кодексу.  
Відтак,  з урахуванням приведених положень пункту 44.6 ст. 44 ПК України,  вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків.
Стосовно ж доводів скаржника  з приводу  порядку визначення кількості  дизельного пального яке (без відповідних документів на придбання за місцем реалізації) знаходилося на реалізації  АЗС позивача в  момент проведення фактичної перевірки, то колегія суддів зазначає, що   за даними акту фактичної перевірки на АЗС позивача знаходилося  на реалізації дизельне пальне у обсязі  3847,59 л по ціні 17,50 грн за 1 л на суму 67332,83 грн.  Вказані  обставини, окрім висновків акту перевірки  підтверджуються зібраними у справі доказами, а зокрема письмовими поясненнями відповідальної посадової особи платника податків – Мороченець І.Я. та даними Х-звіту РРО позивача на дату проведення фактичної перевірки, копія  якого долучена відповідачем до справи.
Як наслідок колегія суддів  погоджується  з висновком суду першої інстанції з приводу того, що встановлені в ході фактичної перевірки  порушення підтверджені належними та допустимими доказами, а отже оскаржені податкові повідомлення-рішення від 09.07.2020 є правомірними і правових підстав для їх скасування судом апеляційної інстанції не встановлено.  
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "КМ ЕНЕРДЖІ" залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 01 липня 2021 року у справі № 460/3213/21 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 14 грудня 2021 року.