Постанова                                                   
Іменем України
09 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 161/18506/19 
провадження № 51-384км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                 ОСОБА_5 , 
захисника                                                ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 25 березня 2021 року 
у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019030010002212, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 
ст. 307 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 грудня 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням 
ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
Вирішено питання щодо речових доказів, арешту майна, судових витрат.
Згідно з вироком суду  ОСОБА_7 у невстановлений час та за невстановлених досудовим слідством обставин незаконно придбала з метою збуту подрібнену речовину рослинного походження, що є особливо небезпечним наркотичним засобом – канабісом, який незаконно зберігала за місцем свого проживання на АДРЕСА_2 .
21 червня 2019 року близько 17:00 у ході проведення працівниками УНП ГУНП у Волинській області оперативної закупки ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів незаконно збула за 200 грн вищевказану подрібнену речовину рослинного походження у двох поліетиленових пакетах ОСОБА_8 (анкетні дані легендовані) масою 0,69 г та 0,98 г (загальна маса канабісу 
в перерахунку на висушену речовину становить 1,67 г).
Крім того, ОСОБА_7 повторно у невстановлений час та за невстановлених досудовим слідством обставин незаконно придбала з метою збуту подрібнену речовину рослинного походження, що є особливо небезпечним наркотичним засобом – канабісом, який незаконно зберігала за місцем свого проживання на АДРЕСА_2 .
17 вересня 2019 року близько 17:00 в ході проведення працівниками УНП ГУНП у Волинській області оперативної закупки ОСОБА_7 умисно, 
з корисливих мотивів незаконно збула за 200 грн вищезазначену подрібнену речовину рослинного походження в одному поліетиленовому пакеті 
ОСОБА_8 (анкетні дані легендовані) масою 1,8826 г.
Також ОСОБА_7 повторно, у невстановлений час та за невстановлених досудовим слідством обставин незаконно придбала з метою збуту сім поліетиленових пакетів з подрібненою речовиною темно-зеленого кольору, що є особливо небезпечним наркотичним засобом – канабісом, який, зберігаючи при собі, незаконно перенесла за місцем свого проживання на 
АДРЕСА_2 .
24 вересня 2019 року близько 19:12 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 працівниками поліції виявлено та вилучено сім поліетиленових пакетів з подрібненою речовиною темно-зеленого кольору масою відповідно 2,25 г, 2 г, 12 г, 1,88 г, 2,03 г, 1,96 г, 2,13 г, 2,20 г (загальна маса канабісу в перерахунку на висушену речовину становить 14,57 г).
Таким чином, ОСОБА_7  скоїла кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 307 КК, тобто повторно незаконно придбала, зберігала з метою збуту, 
а також повторно незаконно збувала особливо небезпечний наркотичний засіб.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 25 березня 2021 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_7  у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через м`якість та призначити новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, залишаючи апеляційну скаргу прокурора без задоволення, достатньо не мотивував можливості застосування до ОСОБА_7 судом першої інстанції положень ст. 69 КК, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженої. Прокурор вважає, що висловлене в ході розгляду цього кримінального провадження обвинуваченою ОСОБА_7 щире каяття слід вважати лише способом уникнення більш тяжкого покарання.   
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_6 просить залишити касаційну скаргу прокурора без задоволення. Вважає ухвалу Рівненського апеляційного суду від 25 березня 2021 року законною та обґрунтованою. Просить врахувати, що кримінальні правопорушення  ОСОБА_7 вчинила внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин (наявності тяжких хвороб у неї та її чоловіка), що підтверджується наявними 
в кримінальному провадженні доказами. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримав касаційну скаргу прокурора. 
Захисник ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення касаційної скарги прокурора. 
Іншим учасникам було належним чином повідомлено про судовий розгляд, але в судове засідання вони не з`явилися.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Як видно з касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_7 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК, та кваліфікація її дій  прокурором не оспорюються.
Доводи в касаційній скарзі про несправедливість призначеного 
місцевим судом покарання ОСОБА_7 , з чим погодився і апеляційний суд, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК при призначенні ОСОБА_7 покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Суди першої та апеляційної інстанцій зазначених вимог закону України про кримінальну відповідальність дотрималися.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, урахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винної, обставини, які пом`якшують покарання. Зокрема, суд урахував, що ОСОБА_7 вчинила тяжкі соціально небезпечні злочини у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, хоча судимість знята та погашена в установленому законом порядку, однак у вчиненому щиро розкаялась, усвідомила незаконність вчинених нею дій, а тому активно сприяла розкриттю злочинів, має постійне місце проживання, неухильно виконувала обов`язки, визначені ухвалою суду від 26 вересня 2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, потребувала медичного догляду, оскільки хворіє (діагноз «гіпертонічна хвороба ІІ ст., серцево-судинний ризик»), вчинення злочинів 
у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем ОСОБА_7 . 
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 на підставі ст. 66 КК, суд визнав її щире каяття, активне сприяння розкриттю вчинених злочинів, відсутність будь-яких тяжких наслідків вчиненого. Також суд звернув увагу на проведення оперативної закупівлі двічі. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні не встановлено. З урахуванням наведених обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, суд призначив ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.69 КК, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією 
ч. 2 ст. 307 КК, у виді позбавлення волі на певний строк, без призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.
Отже, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 
65 КК, є справедливим і законним.
Довід прокурора про те, що щире каяття ОСОБА_7 є лише способом уникнення більш тяжкого покарання, є безпідставним та не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Зокрема, в суді першої інстанції ОСОБА_7   свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнала повністю, фактичні обставини справи не оспорювала, що дало можливість суду досліджувати докази в порядку ч. 3 ст. 349 КПК.
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд відповідно до вимог ст. 419 КПК ретельно перевірив доводи апеляційних скарг прокурора та обвинуваченої ОСОБА_7 і дав на них мотивовані відповіді. Зазначив, на яких підставах апеляційні скарги визнавнеобґрунтованими. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів не має підстав вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що суперечить нормам процесуального права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Отже, з огляду на те, що немає правових підстав вважати призначене засудженій покарання явно несправедливим через м`якість, не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування або зміни судового рішення, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 25 березня 2021 року 
щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.     
Судді:
 
ОСОБА_1                                 ОСОБА_2                                ОСОБА_3