УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 683/1505/20
Провадження № 22-ц/4820/1280/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 жовтня 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.
секретар судового засідання Гриньова А.М.
за участю: представників позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 683/1505/20 за позовом Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 про визнання недійсними наказу, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2021 року (суддя Бондарчук Л.А.).
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У червні 2020 року СГК ім. Щорса звернувся до суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 про визнання недійсними наказу, свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації земельної ділянки та скасування запису про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.
В обґрунтування позову зазначалось, що Сільськогосподарський кооператив ім. Щорса є правонаступником КСП ім. Щорса. В порядку правонаступництва до позивача перейшло право колективної власності на землю, площею 2339,9 га, в межах згідно з планом відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ № 004, виданого 01 червня 1995 року на ім`я КСП ім. Щорса.
В березні 2020 року при обстеженні земельних ділянок належних кооперативу стало відомо, що ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області передало у власність для ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки, належної СГК ім. Щорса на підставі Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ № 004 від 01 червня 1995 року. 
Посилається на те, що спірна земельна ділянка, яка була передана у власність ОСОБА_1 , під час проведення паювання земель розпайована не була, а отже залишилась у колективній власності позивача. Жодним уповноваженим на те державним органом рішення про припинення права колективної власності на землю згідно з Державним актом на право колективної власності на землю серії ХМ № 004 від 01 червня 1995 року не приймалось. Крім того, ні КСП ім. Щорса, ні його правонаступником СГК ім. Щорса не приймалось жодного рішення щодо добровільної відмови від права колективної власності земельними ділянками, які залишились після процесу розпаювання.
Вважає, що ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області не мало жодних правових підстав розпоряджатись земельною ділянкою площею 2,0000 га, кадастровий номер 6824285000:03:018:0319, яка знаходиться в межах земельної ділянки, яка перебуває у колективній власності, та передавати її у власність ОСОБА_1 .
Звертаючись до суду з позовом позивач просив визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-7397/14-14-СГ від 25 грудня 2014 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6824285000:03:018:0319, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6824285000:03:018:0319, для ведення особистого селянського господарства № 47564851, яке видане 13 листопада 2015 року на ім`я ОСОБА_1 ; скасувати в Державному земельному кадастрі державну реєстрацію вищезазначеної земельної ділянки із кадастровим номером 6824285000:03:018:0319; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за № 12035400 від 12 листопада 2015 року щодо земельної ділянки із кадастровим номером 6824285000:03:018:0319.
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2021 року в задоволенні позову Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса відмовлено.
В апеляційній скарзі СГК ім. Щорса не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що предметом спору даної судової справи є не питання правонаступництва, а порушення права власності та права користування спірною земельною ділянкою. Зазначає, що позивач є правонаступником КСП ім. Щорса з ідентичними кодом ЄДРПОУ, а процес правонаступництва відбувся у визначеному законом порядку. Посилається на те, що судом не було взято до уваги, що загальні збори членів КСП ім. Щорса та правонаступника СГК ім. Щорса не приймали рішення про передачу спірних земельних ділянок до державної чи комунальної власності. Також зазначає, що відповідач не була членом КСП ім. Щорса та його правонаступника СГК ім. Щорса. Вказує, що відповідно до висновку експерта № 0129/20 від 15.02.2021 встановлено, що земельна ділянка, яка знаходиться у власності відповідача, накладається та повністю входить в межі земельної ділянки площею 2339,9 га, яка належить позивачу відповідно до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ № 004 від 01.06.1995. Крім того, під час виготовлення технічної документації проекту із землеустрою по відведенню спірної земельної ділянки у власність, відповідач не погоджувала з позивачем меж земельної ділянки.
ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги СГК ім. Щорса. Вважає, що апелянтом не було доведено належними та допустимими доказами порушення його прав та законних інтересів.
В судовому засіданні представники позивача СГК ім. Щорса Драчук С.Л., ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. ГУ ДГК у Хмельницькій області подано клопотання про слухання справи у відсутності представника управління.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Ладигівської сільської ради народних депутатів № 1 від 17 лютого 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Щорса передано у колективну власність земельну ділянку, загальною площею 2339,9 га, для вирощування сільськогосподарської продукції.
01 червня 1995 року на підставі зазначеного рішення сільської ради № 1 від 17.02.1995 Ладигівська сільська рада видала Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Щорса с. Ладиги Старокостянтинівського району Хмельницької області державний акт на право колективної власності на землю (а.с.45-46).
Додатком 1 до державного акта слугував список громадян – членів КСП ім. Щорса, згідно з яким на момент передачі земельної ділянки у колективну власність КСП ім. Щорса його членами були 637 осіб.
Згідно з протоколом № 1 загальних зборів КСП ім. Щорса від 12.01.2000, загальними зборами було прийнято рішення про організацію СГК ім. Щорса та проведення 15 лютого 2000 року установчих зборів нового агроформування – кооперативу (а.с. 42-44).
Відповідно до протоколу № 2 загальних зборів КСП ім. Щорса від 15.02.2000, загальними зборами вирішено припинити діяльність КСП ім. Щорса і створити на його базі за участі 10 засновників СГК ім. Щорса, який буде правонаступником КСП ім. Щорса (а.с. 33-35).
Згідно з протоколом № 1 від 15.02.2000 загальних зборів членів СГК ім. Щорса, затверджено Установчий договір та Статут, якими визначено, що СГК ім. Щорса є самостійним господарюючим суб`єктом, який створений відповідно до Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» і є правонаступником КСП ім. Щорса щодо майнових та особистих немайнових прав та обов`язків, в тому числі всіх трудових прав та обов`язків (а.с. 20-32).
Позивач СГК ім. Щорса відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстрований 28.12.2000 є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 03788313 (за яким раніше було зареєстровано КСП ім. Щорса) (а.с.15-17, 41).
17.04.2014 ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держземагентства у Хмельницькій області із заявою про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області (а.с. 70).
На підставі наказу ГУ Держземагентства у Хмельницькій області № 22-4223/14-14-СГ від 18 вересня 2014 року ОСОБА_1 отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с. 71).
Наказом ГУ Держземагентства у Хмельницькій області № 22-7397/14-14-СГ від 25.12.2014 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та надано останній у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6824285000:03:018:0319, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Ладигівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області (а.с. 72).
12.11.2015 Реєстраційною службою Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на вищезазначену земельну ділянку та проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку, номер запису про право власності: 12035400 (а.с. 73-74). 
Позивач, обґрунтовуючи своє правонаступництво, посилався на протокол №2 загальних зборів КСП ім. Щорса від 15 лютого 2000 року, Установчий договір та Статут СГК ім. Щорса, де зазначено про правонаступництво останнього, а також на єдиний для КСП ім. Щорса та СГК ім. Щорса ідентифікаційний код в ЄДР.
Проте зі змісту протоколу № 2 загальних зборів КСП ім. Щорса від 15 лютого 2000 року вбачається, що загальні збори вирішили припинити діяльність КСП ім. Щорса і на його базі за участі 10 засновників створити СГК ім. Щорса, який буде правонаступником КСП.
Таким чином, зазначене рішення загальних зборів є рішенням не про реорганізацію (злиття, приєднання, поділ, відокремлення чи перетворення юридичної особи), а про припинення юридичної особи.
Також, в підтвердження наявності та обсягів правонаступництва позивачем не надано доказів прийняття загальними зборами членів КСП ім. Щорса рішення щодо передачі залишку майна та земель, що не підлягали розпаюванню і не були розпайовані, підприємству правонаступнику СГК ім. Щорса.
При цьому, судом першої інстанції правомірно не взято до уваги посилання позивача СГК ім. Щорса на те, що воно є правонаступником КСП ім. Щорса, з огляду на положення пункту 4.10 Статуту СГК ім. Щорса, оскільки статут юридичної особи є одностороннім актом цієї юридичної особи, який не є підставою правонаступництва щодо іншої юридичної особи, якщо таке правонаступництво не виникло відповідно до закону. 
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 01.09.2020 (справа № 907/29/19, провадження № 12-17гс20), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Згідно з Указом Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі майна радгоспів. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства відповідно до списку, який додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Крім того, Указом Президента України від 03 грудня 1999 року № 1529/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки» передбачалося реформування протягом грудня 1999 року - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом: забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності. 
Отже, відповідно до зазначених указів паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність, зокрема, колективним сільськогосподарським підприємствам.
В судовому засіданні суду першої інстанції і в апеляційному суді представники позивача не змогли пояснити, яким чином у КСП ім. Щорса могли залишитись землі сільськогосподарського призначення, які не підлягали розпаюванню та не були розпайовані.
При цьому, передання сільськогосподарських угідь від колективного сільськогосподарського підприємства до власності юридичної особи, землі якої не підлягають розпаюванню відповідно до вказаних указів, спричинило б порушення прав членів колективного сільськогосподарського підприємства на одержання відповідних земельних ділянок.
Крім того, в ході судового розгляду справи судом не встановлено обставин, які б засвідчували вихід членів КСП ім. Щорса з його складу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-XII (у редакції, що діяла на момент створення СГК ім. Щорса), колективне сільськогосподарське підприємство (далі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.
Згідно зі ст. 5 вищезазначеного Закону, членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу зі складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.
Тобто, колективне сільськогосподарське підприємство створювалося як добровільне об`єднання необмеженого кола громадян, з єдиною вимогою, що такі громадяни досягли 16-річного віку.
У свою чергу, на момент створення СГК ім. Щорса відносини, пов`язані із правовими, організаційними, економічними та соціальними умовами діяльності кооперативів у сільському господарстві, були врегульовані Законом України «Про сільськогосподарську кооперацію» від 17 липня 1997 року № 469/97-ВР2009-XII.
Відповідно до положень ст. 1 вищезазначеного Закону сільськогосподарський кооператив (далі - кооператив) - це добровільне об`єднання фізичних і юридичних осіб (далі - членів) в іншу юридичну особу на засадах членства, об`єднання пайових внесків, участі у спільній сільськогосподарській виробничій діяльності та обслуговуванні переважно членів кооперативу. Членом кооперативу може бути фізична або юридична особа, яка зробила вступний і пайовий внески в розмірах, визначених статутом кооперативу, визнає принципи і цілі кооперативу, дотримується вимог його статуту і користується правом ухвального голосу в кооперативі. При цьому, пайовий внесок - це майновий внесок члена кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.
За змістом зазначених норм, на відміну від колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарський кооператив визначався як добровільне об`єднання фізичних і юридичних осіб в іншу юридичну особу на засадах членства та об`єднання пайових внесків, коли членами сільськогосподарського кооперативу могли бути лише ті особи, які зробили вступні і пайові внески в розмірах, визначених статутом кооперативу.
Отже, колективне сільськогосподарське підприємство могло б бути перетворене на сільськогосподарський кооператив, коли б усі особи, які на момент такого перетворення залишались членами КСП, зробили вступні і пайові внески в розмірах, визначених статутом кооперативу.
Натомість згідно з установчим договором та статутом СГК ім. Щорса членами кооперативу та його засновниками є лише 10 осіб. Таким чином, перетворення з КСП ім. Щорса у СГК ім. Щорса не відбулося.
Навіть у випадку прийняття рішення про реорганізацію КСП ім. Щорса шляхом перетворення в іншу юридичну особу колишні члени КСП ім. Щорса автоматично повинні були б стати учасниками цієї юридичної особи або асоційованими членами, позаяк перетворенням юридичної особи є саме зміна її організаційно-правової форми, а не складу її учасників.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року (справа № 907/29/19, провадження № 12-17гс20).
Отже, реорганізація КСП ім. Щорса шляхом перетворення у СГК ім. Щорса не відбулася.
Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання представників позивача на те, що відповідно до даних ЄДР, СГК ім. Щорса є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 03788313, за яким раніше було зареєстровано КСП ім. Щорса, що, на їх думку, також вказує на обставини правонаступництва.
З огляду на те, що ЄДР є компонентом інфраструктури державної статистики, на його основі органи статистики забезпечують ведення державного обліку та ідентифікацію суб`єктів господарської дальності, однак повноваженнями на проведення реєстраційних дій щодо підприємства не наділені.
Функція органів статистики щодо ведення ЄДР визначена Положенням про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 118 (у новій редакції постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2005 року № 499, далі - Положення про ЄДР).
Відповідно до пункту 6 Положення про ЄДР (в чинній редакції) ідентифікаційний код зберігається за суб`єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним; у разі перетворення юридичної особи, крім центральних органів виконавчої влади, за правонаступником зберігається її ідентифікаційний код; у разі припинення юридичної особи шляхом приєднання до іншої юридичної особи та створення на базі юридичної особи, що припинилася, відокремленого підрозділу ідентифікаційний код такої юридичної особи залишається за відокремленим підрозділом; в інших випадках припинення юридичної особи присвоєння її ідентифікаційного коду новоствореним суб`єктам забороняється.
Відповідно до пункту 15 Положення про ЄДР, в редакції, що діяло на день створення СГК ім. Щорса, ідентифікаційний код є єдиним для всього інформаційного простору України і зберігається за суб`єктом протягом усього періоду його існування; у разі перереєстрації (створення) суб`єкта господарської діяльності, що є правонаступником прав і майнових зобов`язань свого попередника, за ним зберігається ідентифікаційний код попередника.
Отже, відповідно до наведених норм ідентифікаційний код юридичної особи має бути унікальним, а присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником новоствореної юридичної особи, не допускається. Водночас помилкове присвоєння новоствореній юридичній особі ідентифікаційного коду іншої юридичної особи, яка не є правопопередником цієї новоствореної юридичної особи, свідчить про порушення законодавства, але така помилка не є підставою правонаступництва.
Такий правовий висновок також висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 (справа № 907/29/19, провадження № 12-17гс20).
Статутом СГК ім. Щорса передбачено, що майно кооперативу - це неподільний фонд, який утворюється за рахунок вступних внесків та майна кооперативу, за винятком землі (п. 4.5). Земля кооперативу складається із земельних ділянок, наданих кооперативу в користування або придбаних ним у власність (п. 4.8).
Члени та асоційовані члени кооперативу передають право користування належною їм земельною ділянкою кооперативу, як пайовий внесок, у порядку, визначеному Земельним кодексом України (п. 4.2).
В врахуванням зазначених обставин та досліджених судом доказів, суд першої інстанції правильно виходив з того, що СГК ім. Щорса не набуло статусу землекористувача чи статусу власника спірної земельної ділянки, що є предметом спору.
З огляду на викладене, посилання позивача СГК ім. Щорса на те, що до передачі спірної земельної ділянки у власність відповідачу необхідно було вилучити цю земельну ділянку у позивача, так само не ґрунтуються на нормах закону, що регулює спірні правовідносини, оскільки позивач не набув права на земельну ділянку і тому остання не підлягала вилученню у нього.
Згідно з частиною першою статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим». 
Правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».
За таких обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не довів наявність у нього власного суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу щодо спірної земельної ділянки як обов`язкової передумови реалізації права на судовий захист, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та нормам матеріального права є необґрунтованими, оскільки факт порушення прав позивача під час розгляду справи не підтвердився та останнім не був доведений, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права та відмовив у позові.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги на те, що при виготовленні технічної документації проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не погоджувала з позивачем меж земельної ділянки, що за висновком експерта спірна земельна ділянка накладається та повністю входить в межі земельної ділянки, площею 2339,9 га, оскільки з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності набуття відповідачем у власність земельної ділянки, котре оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності набуття відповідачем у власність земельної ділянки.
Інші доводи апеляційних скарг не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявників з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом у даній справі.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Сільськогосподарського кооперативу ім. Щорса залишити без задоволення.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай