Справа № 127/12583/21
Провадження № 22-ц/801/2124/2021
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 листопада 2021 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Герасимчук Олег Олександрович, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Ан О. В. в залі суду міста Вінниці, повний текст якого складений 03 серпня 2021 року,
у цивільній справі № 127/12583/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя,

встановив:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2  про поділ спільної сумісної власності подружжя, мотивуючи його тим, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі сторонами набуто у власність автомобіль марки «ГАЗ-31105», 2007 року випуску, який 11.12.2014 зареєстровано на дружину. У подальшому без його згоди відповідач вказаний автомобіль перереєструвала на свою доньку ОСОБА_3 на підставі договору купівлі- продажу 0541/2020/1947565 від 21.02.2020. Оскільки вказане майно вибуло із спільної сумісної власності без його згоди, позивач бажає отримати грошову компенсацію половини його вартості, тому просить стягнути з відповідача на його користь вартість 1/2 частки автомобіля марки «ГАЗ-31105», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , в сумі 40 224 грн 31 коп., а також понесені ним судові витрати в загальному розмірі 3 908 грн. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2021 року позов задоволено.
Поділено майно подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості 1/2 частки автомобіля марки «ГАЗ-31105», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , який був спільною власністю подружжя в сумі 40 224 грн 31 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, виходив із того, що автомобіль «ГАЗ-31105», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужила його без згоди позивача як іншого із подружжя, за встановлених обставин суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Герасимчук О. О., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить призначити по справі судову автотоварознавчу експертизу, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частки спірного автомобіля в розмірі 40 224 грн 31 коп., суд першої інстанції послався на висновок експертного автотоварознавчого дослідження від 23.02.2021 за № 19Е-02/2021, проведеного ПП ЕНДЦ «Експертиза». Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано бажання сторін по справі призначити судову автотоворознавчу експертизу, яка могла б визначити дійсну ринкову вартість спірного автомобіля саме на час його відчуження - 21.02.2021, а тому вважає, що висновки зазначені у цьому дослідженні викликають сумнів щодо їх правильності та суперечать іншим матеріалам справи. Крім того, судом першої інстанції не було взято до уваги доводи відповідача про те, що технічне обслуговування та ремонт позивачем транспортного засобу «ГАЗ-31105», 2007 року випуску, відбувався з 03.06.2020 по вересень 2020 року, коли автомобіль вже належав на праві власності ОСОБА_3 , про що йому було відомо. 
Представник позивача – адвокат Чернілевська Р. В. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2021 року - без змін, щодо клопотання про призначення експертизи покладається на думку суду.
Звертає увагу суду на те, що позовні вимоги відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції визнавала частково, в розмірі 5 000 грн, оскільки продала дочці автомобіль за 10 000 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу, та не оспорювала, що нею здійснено відчуження автомобіля без згоди позивача, однак оспорювала позов лише в частині розміру грошових коштів, що підлягають стягненню. Твердження відповідача, що судом не було враховано бажання сторін про призначення судової автотоварознавчої експертизи не відповідає дійсності та спростовується звукозаписом судового засідання. Так, представник позивача заявила клопотання про призначення експертизи, на вирішення якої поставити питання щодо того якою була вартість автомобіля станом на 21.02.2020 – день перереєстрації на нового власника, яке було підтримано позивачем. Проте представник відповідача заперечив проти задоволення цього клопотання, оскільки, на його думку, вартість майна визначена у договорі купівлі-продажу, а Звіт про оцінку від 23.02.2021 підтверджував те, що автомобіль подорожчав у 2020 році внаслідок ремонтних робіт, здійснених позивачем уже після перереєстрації. Вказує, що у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи, викладені у скарзі не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду
Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення судової автотоварознавчої експертизи, розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України.
Апеляційний суд, згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов до наступних висновків.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено, 17.08.2010 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується відповідною копією свідоцтво про шлюб (а.с.8).
11.12.2014 за ОСОБА_2 зареєстрований транспортний засіб «ГАЗ-31105», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що свідчить інформаційна довідка ГСЦ МВС України від 19.03.2021 (а.с.18).
21.02.2020 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 за плату в розмірі 10 000 грн, автомобіль марки «ГАЗ-31105», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.44-45). При цьому, відомості про проведення оцінки автомобіля на момент укладення договору купівлі-продажу відсутні.
21.02.2020 між сторонами існували конфлікті відносини, про що свідчить копія заяви ОСОБА_1 подана до Лівобережного ВП Вінницького ВП ГУП у Вінницькій області, зареєстрована за Вх.№Г-289 21.02.2020, щодо неправомірних дій (а.с.9). 
Відповідно до копії рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2021 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.17).
Не заперечувалось сторонами, що після укладення договору купівлі-продажу від 21.02.2020, спірний автомобіль було повернуто в користування ОСОБА_1 , який здійснював дії з поліпшення транспортного засобу, що підтверджується договором про технічне обслуговування та ремонт транспортного засобу від 03.06.2020, нарядом замовлення від 03.06.2020, квитанціями до прибуткових касових ордерів (а.с.11-15).
Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 23.02.2021 № 19Е-02/2021 вартість автомобіля марки «ГАЗ-31105», 2007 року випуску, станом на час проведення дослідження складає 80 448,62 грн (а.с.19-24).
Спір між сторонами виник з приводу поділу спільно нажитого майна подружжя, який регулюється нормами Сімейного Кодексу України.
Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано положеннями статті 63 СК України, згідно з якими дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Сторони і їх представники під час розгляду справи в суді першої інстанції не оспорювали факту спільної власності на автомобіль марки «ГАЗ-31105» 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Представник відповідача не оспорював факту проведення ремонту автомобіля ОСОБА_1 в червні 2020 року.
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
Місцевим судом встановлено, що на моменту укладення договору купівлі-продажу автомобіля між сторонами існував конфлікт, про це свідчить звернення позивача до органів поліції 21.02.2020 (а.с.9).
При цьому, факт часткового визнання позову відповідачем також свідчить про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу автомобіля між сторонами не існувало домовленості про продаж.
Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.
Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 19Е-02/2021 від 23.02.2021 вартість автомобіля марки «ГАЗ-31105», 2007 року випуску, станом на 23.02.2021 становить 80 448,62 грн.
Частина перша статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.
Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За нормами частини четвертої статті 203 правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.
Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна, право власності на яке ще й підлягає державній реєстрації має бути надана у письмовій формі.
Доказів надання письмової згоди на відчуження автомобіля, доказів отримання позивачем частини коштів від відчуження автомобіля або використання коштів, отриманих відповідачем в інтересах сім`ї не встановлено.
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, був набутий за час шлюбу, що не заперечується сторонами, є цінним майном та неподільною річчю, проте відповідач здійснила його відчуження іншій особі без згоди позивача, як другого з подружжя.
Оскільки вищевказаний автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя, що був відчужений ОСОБА_3  без згоди чоловіка, відповідач та її представник не довели факту проведення оцінки транспортного засобу перед укладенням договору купівлі-продажу, місцевий суд на підставі досліджених доказів дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  компенсації вартості 1/2 частки автомобіля у розмірі 40 224,31 грн, розмір якої визначив виходячи з висновку експертного автотоварознавчого дослідження.
При цьому судом правильно взято до уваги саме розрахункову вартість автомобіля, відповідно до проведеного експертного дослідження, оскільки відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
При вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не містять посилань на такі порушення, які б призвели до неправильного вирішення справи.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення правовідносин і висновків суду не спростовують.
Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Герасимчук Олег Олександрович, залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 02 листопада 2021 року.

       Головуючий                                                           Ю. Б. Войтко

       Судді:                                  І. В. Міхасішин

                                І. М. Стадник