ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7151/21 Справа № 214/4689/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/4689/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.
сторони:
позивачка – ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року, яке ухвалено суддею Євтушенком О.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 травня 2021 року , -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила 25.10.2020 року, а також неодноразово доповнила в частині судових витрат 02.11.2020 року, 05.01.2021 року, 02.02.2021 року, 16.04.2021 року, про стягнення інфляційних втрат, втраченої вигоди та моральної шкоди у зв`язку з невиконанням судового рішення.
Позовна заява мотивована тим, що постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків, завданих пошкодженням будинку, скасовано та у скасованій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5 900 грн. 
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено з 700, 00 грн. на 2000,00 грн. 
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат змінено з 4 500 грн. на 9 460, 55 грн.
В іншій частині рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року - залишено без змін.
Вважає, що вищевказане рішення апеляційної інстанції привело до виникнення між нею та ОСОБА_2 цивільних правовідносин, де останній зобов`язаний був сплатити їй борг в сумі 17 360 грн. 55 коп., однак добровільно цього не зробив.
05.09.2018 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на її користь боргу в сумі 17 360 грн. 55 коп.
ОСОБА_1 неодноразового зверталась до Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) з питання прискорення стягнення боргу, шляхом сплати однією платіжкою та порушення відносно боржника кримінальної справи.
Вказує, що прострочка погашення боргу ОСОБА_2 перед нею складає 11 місяців, в результаті невчасного погашення боргу, ОСОБА_2 порушив її права, у зв`язку з чим, в силу ст. 535 ЦК України, зобов`язаний сплатити їй відсотки за користування її грошима. Також, вказує, що сума боргу за час прострочки знецінена інфляцією. 
ОСОБА_1 посилається на те, що   ОСОБА_2  отримує пенсію в п`ять разів більше ніж вона, справу №2-70/11 зі сторони  ОСОБА_2  вели два адвокати,   ОСОБА_2 , на її переконання,  має достатньо коштів, зароблених на Колимі,  маючи автомобіль з причепом, два будинки, умисно не погашав борг вчасно, оскільки чекав та чекає її смерті. 
Крім того, вважає, що відповідно до положень ст. ст.612-625 ЦК України, прострочення виконання відповідачем ОСОБА_2 рішення суду в 11 місяців спричинило їй збитки, а саме: вона упустила вигоду, яку б могла отримати при чесному і своєчасному виконанні ОСОБА_2 зобов`язання, а отже, останній повинен сплатити інфляційні втрати в розмірі 3% річних від простроченої суми, що, відповідно до її розрахунку, складає 520 грн. 81 коп. 
Посилаючись на положення ст.ст. 621, 625 ЦК України позивачка вважає, що відповідно до її розрахунку з боржника підлягає стягненню 1 901 грн. 10 коп. збитків за прострочку виконання зобов`язання. При цьому вона вважає, що її збитками є: втрата; шкода; збитки від інфляції; знецінення грошей у зв`язку із тривалим не виконанням рішення суду. 
В свою чергу, вважає, що виходячи з положень ч.4 ст. 623 ЦК України, вона не змогла отримати ту користь, яку б могла мати, як би боржник не користувався стягнутими з нього коштами та своєчасно виплатив їх їй, таким чином нею була втрачена вигода. 
З радянських часів вона має депозит в «Ощадбанку», що підтверджується двома ощадними книжками, трьома банківськими картками, копією довідки поточного рахунку. Отже, вважає, що оскільки правовідносини між нею та відповідачем є не договірними, застосуванню при визначені втрати нею вигоди підлягає облікова ставка НБУ, оскільки вона є універсальним інструментом в фінансових правовідносинах. 
Так, відповідно до розрахунку, її втрачена вигода у зв`язку з невчасною сплатою ОСОБА_2 боргу за рішенням суду, складає 2 673 грн. 84 коп. 
Отже, з ОСОБА_2 на її користь підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 1 901 грн. 10 коп. та втрачена вигода в сумі 2 673 грн. 84 коп., що разом складає 4 599 грн. 88 коп. 
Крім того, просить врахувати, що суд розглядав справу вісім років, враховуючи протиправну поведінку ОСОБА_2 , а також небажання останнього виконувати рішення суду протягом 11 місяців, його змову з державним виконавцем, а саме стягнення боргу з пенсії боржника. 
Вважає поведінку ОСОБА_2 на стадії виконання судового рішення протиправною та такою, що спричинила їй душевні страждання та моральну шкоду, яка протягом 11 місяців полягала в безнадійності, розгубленості, що визивало у неї шок, трепіт, тахікардію та розпач, безвихідність, яку вона оцінює в розмірі 21 000 грн., виходячи також із розрахунку 2 000 грн. за кожен місяць прострочки. 
При цьому, посилається на свій поважний вік, наявність питань зі своїм здоров`ям, звернення її представника 7 разів до ДВС у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішення відповідачем. 
В свою чергу, обґрунтовуючи свою вимогу про стягнення з відповідача на її користь 3 031 грн. 87 коп. за відрив від звичайних занять, посилається: на витрачений нею час на підготовку заяв; кількість явок до суду її представника та підготовки ним нової довіреності, зважаючи на витрачений судом час для розгляду справи. Також, просить врахувати оформлення її представником нової нотаріально посвідченої довіреності, що коштувало їй 1000 грн., та витрати на правову допомогу її представника ОСОБА_3 , якому вона зобов`язалась сплатити 5 000 грн. за підготовку і ведення в суді її справи, які вона також просить стягнути з відповідача.
Таким чином, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 4599 грн. 88 коп. втрати від інфляції та втраченої вигоди, а також відшкодування 21 000,00 грн. моральної шкоди, стягнути з відповідача на її користь 3 031 грн. 87 коп. за відрив від звичайних занять з вини відповідача та 5 000,00 грн. в рахунок компенсації втрат на правову допомогу, 1000 грн. витрат, пов`язаних з оформлення нотаріальної довіреності, та 143,0 грн. інших судових витрат, пов`язаних з підготовкою та розглядом справи.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, втраченої вигоди та моральної шкоди у зв`язку з невиконанням судового рішення – відмовлено.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення повністю позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь:
1901,10 грн. – інфляційних втрат;
2698,78 грн. – упущеної вигоди;
1000,00 грн. – судових витрат за оформлення нотаріальної довіреності;
5000,00 грн. – в повернення витрат на правничу допомогу;
3031,00 грн. – за відрив від звичайних занять;
135,00 грн. – судових витрат за роздруківку матеріалу позову;
42,00 грн. – за роздруківку апеляційної скарги з додатками.
       Вказує, що висновок суду першої інстанції про неспроможність ОСОБА_2 сплатити борг одним платежем і відсутність майна, за рахунок якого було б можливо погасити борг, не відповідає фактичним обставинам справи та свідчить про упередженість суду відносно неї на користь відповідача.
       Зазначає, що органи ДВС халатно виконували рішення суду. На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції не з`ясував матеріальний стан ОСОБА_2 , не зважаючи на те, що вона неодноразово вказувала, що він має автомобілі, будинки, проте, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив, що боржник не має банківських рахунків і майна для сплати боргу.
       Зазначає, що на її рахунок у Ощадбанку гроші, згідно платіжного доручення, наданого боржником про перерахування ДВС через казначейство у розмірі 1325,97 грн., не зараховані.
       Не погоджуються з висновком суду першої інстанції, що боржник і органи ДВС діяли відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».
       Маральну шкоду оцінює у розмірі 21 000,00 грн., вона полягає у тому, що від неправомірних дій боржника вона відчувала та до сіх пір відчуває розгубленість, страх, безпомічність, тахікардію, трепет, шок.
       Розрахунок інфляційних втрат нею зроблений з аналізу фактичних обставин справи та діючих в ті часи інфляційних даних.
Загальний відрив нею від звичайних занять складає 70 годин, що дорівнює наданню правничої допомоги. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків, завданих пошкодженням будинку скасовано та у скасованій частині ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5 900 грн. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року в частині розміру стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди змінено з 700, 00 грн. на 2000,00 грн. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат змінено з 4 500 грн. на 9 460, 55 грн. В іншій частині рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 липня 2017 року - залишено без змін (а.с. 4).
На виконання вищевказаного судового рішення постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Івановою А.М. від 05.09.2018 року відкрито виконавче провадження №57145919, за виконавчим листом №2/214/12/17, виданим Саксаганським районними судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 07.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 360 грн. 55 коп. моральної та матеріальної шкоди (а.с. 10). 
Згідно повідомлення державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Іванової А.М. про вчинення кримінального правопорушення, в порядку ст. 214 КПК України до Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області, у зв`язку перебуванням на виканні у вищезазначеного державного виконавця виконавчого провадження №57145919 з примусового виконання виконавчого листа №2/214/12/17 від 07.08.2018, виданого Саксаганським районними судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 5 900 грн., моральної шкоди в розмірі 2000 грн., витрат на правову допомогу 9 460 грн. 55 коп., вбачається наступне.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо суб`єкта за боржником ОСОБА_2 не зареєстровано будь-яке майно. 
Відповідно до відповіді ПФУ та ДФС, боржник ОСОБА_2 не працює, відкритих розрахункових рахунків у банківських установах за останнім не зареєстровано, боржник отримує пенсію у Криворізькому Північному об`єднаному управлінні ПФУ.
Згідно звітів про здійснення відрахувань з пенсії ОСОБА_2 відповідно до постанови від 05.09.2018 року ВП № 57145919 звернуто стягнення на пенсію ОСОБА_2 , з якої, станом на 25.02.2019 року, стягнуто 5 698 грн. 18 коп., які перераховані на розрахунковий рахунок стягувача ОСОБА_1 . 
Крім того, 20.09.2018 року та 20.11.2018 року державним виконавцем були здійснені виходи за адресою місця проживання боржника з метою перевірки майнового стану, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , проте, перевірити майновий стан не виявилось можливим, оскільки вдома нікого не було, про що державним виконавцем було складено акт та залишено виклик боржнику щодо явки на прийом до державного виконавця для надання пояснення щодо причин невиконання рішення суду, проте, ОСОБА_2 на виклик не з`явився, про причини неявки не повідомляв. 
18.02.2019 року державним виконавцем до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області направлено подання про примусовий привід боржника. 
Також державним виконавцем направлено запити до всіх відомих банківських установ. Станом на 29.03.2019 року боржником виконавчий лист №2/214/12/17 не виконаний (а.с. 44-45). 
Відповідно до копії звітів Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривому Розі Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, виданих 26.02.2021 року та листа Управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України від 25.02.2021 року, за постановою державного виконавця від 05.09.2018 року по виконавчому провадженню № 57145919 за період з 01.11.2018 року по 31.05.2019 року із пенсії ОСОБА_2 було стягнуто не більше 20 % щомісячно, у загальному розмірі 7 599 грн. 98 коп., станом на 01.04.2019 року залишок боргу складав 9 760 грн. 57 коп. (а.с. 110-113).
В подальшому, ОСОБА_2 самостійно було сплачено на користь ОСОБА_1 заборгованість в загальній сумі 6 025 грн. 97 коп. на виконання виконавчого листа №2/214/12/17 від 07.08.2018 року по виконавчому провадженню № 57145919, що підтверджується копіями платіжних доручень № 2408 від 25 квітня 2019 року та №4 970 від 18 липня 2019 року про перерахунок Саксаганським ВДВС ПСМУ МЮ на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн. та 1 025 грн. 97 коп. за виконавчим провадженням № 57145919 (а.с. 109, 113). 
Постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Івановою А.М. від 02.07.2019 року закрито виконавче провадження № 57145919, за виконавчим листом №2/214/12/17, виданого Саксаганським районними судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 07.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 360 грн. 55 коп. моральної та матеріальної шкоди у зв`язку зі сплатою боржником боргу за виконавчим провадженням, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у повному обсязі (а.с. 11).
Спір між сторонами виник з приводу виконання відповідачем постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту Розділу VI ЦПК України (в редакції станом на 28.08.2018) регулюються процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). 
Так, положенням ч.1 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців, що визначено ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно п.1, ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Згідно п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
В свою чергу, відповідно до вимог ч.2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Разом з тим, ч. 5, 6, 7, 8 цієї статті визначено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.
Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.
Частиною першою статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України (ч.1 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.
Як вбачається з матеріалів справи, та не оспорюється сторонами, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року у цивільній справі №2-70/11, стягнуто 17 360 грн. 55 коп. в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також судових витрат.
На виконання вищезазначеного судового рішення 07.08.2018 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано відповідний виконавчий лист №2/214/12/17.
Під час примусового виконання виконавчого листа №2/214/12/17 від 07.08.2018 року по виконавчому провадженню №57145919, встановлено, що боржник ОСОБА_2 не працює, не має коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, а також у останнього відсутнє будь-яке майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, при цьому боржник отримує пенсію у Криворізькому Північному об`єднаному управлінні ПФУ, у зв`язку з чим, на підставі постанови державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 05.09.2018 року, звернуто стягнення на пенсію ОСОБА_2 .
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що органи ДВС халатно виконували рішення суду, зокрема, суд першої інстанції не з`ясував матеріальний стан ОСОБА_2 , не зважаючи на те, що вона неодноразово вказувала, що він має автомобілі, будинки, проте, суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив, що боржник не має банківських рахунків і майна для сплати боргу. 
Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що на її рахунок у Ощадбанку гроші, згідно платіжного доручення, наданого боржником про перерахування ДВС через казначейство у розмірі 1325,97 грн., не зараховані, спростовуються матеріалами справи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем та його представником не доведено наявність підстав, які б свідчили, що ОСОБА_2 , на час виконання судового рішення від 17 липня 2018 року у цивільній справі №2-70/11, мав можливість виконати свій обов`язок боржника у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» у інший спосіб, ніж визначений державним виконавцем, шляхом відрахування з його пенсії не більше 20 % в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2/214/12/17 від 07.08.2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 360 грн. 55 коп., по виконавчому провадженню №57145919.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 частину суми боргу перед ОСОБА_1 за виконавчим листом №2/214/12/17 від 07.08.2018 у виконавчому провадженні №57145919 сплатив самостійно, що не оспорюється позивачкою, отже відсутні підстави вважати, що ОСОБА_2 умисно ухилявся від добровільного виконання судового рішення суду або яким не будь чином порушив права позивачки на стадії його виконання, виходячи із засад виконавчого провадження, визначених ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». 
Щодо посилань в апеляційній скарзі про відшкодування інфляційних втрат, в розумінні ст. 625 ЦК України, та втраченої вигоди у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення, колегія суддів вважає їх безпідставними з вищевикладених обставин.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки згідно матеріалів справи не вбачається, що відповідач завдав будь-якої шкоди позивачу під час виконання постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року у цивільній справі №2-70/11, на підставі виконавчого листа №2/214/12/17 від 07.08.2018 по виконавчому провадженні №57145919. 
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2021 року -  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Повне судове рішення складено 27 жовтня 2021 року.

Головуючий: 

Судді: