П О С Т А Н О В А
                                    І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
09 грудня  2021 року                                                                                  м. Київ
         
Справа № 409/507/20
Провадження: № 22-ц/824/15626/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М.
секретар Івасенко І.А.
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року, ухвалене  під головуванням судді Волчка А.Я.,
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит,
                                               
в с т а н о в и в :
 
У березні 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 26.07.2012 року був укладений договір про іпотечний кредит № 43_199  на суму 430 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 20 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.12.2018 року. Кредит надано на придбання одноповерхового жилого будинку та земельних ділянок.Згідно умов договору позичальник зобов`язався щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 5 584,42 гривень, починаючи з серпня 2012 року, та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом.Також умови кредитного договору передбачають нарахування та сплату процентів за користування кредитом. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 26.07.2012 року було укладено договір поруки  з ОСОБА_2 .Банк свої обов`язки, передбачені кредитним договором, виконав повністю та належним чином, що підтверджується копією договору про іпотечний № 43_199 від 26.07.2012, банківськими виписками по особовим рахункам позичальника, постановою Луганського апеляційного суду від 20.11.2019 по справі № 409/1248/17. Позичальник порушила умови кредитного договору, а саме: не виконала зобов`язання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом.Постановою Луганського апеляційного суду від 20.11.2019 по справі № 409/1248/17, яке набрало законної сили 20.11.2019, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 року станом на 02.06.2017, яка складає 591 579,87 грн. та складається з: боргу за кредитом за період з 26.07.2012 по 02.06.2017 в розмірі 301 558,34 грн; процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 31.05.2017 в розмірі 175 648,37 грн;  інфляційних втрат за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з  серпня 214 по квітень 2017 в розмірі 98 417,15 грн; 3 % річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 02.06.2017 в розмірі 15 956,01 грн.В зв`язку з тим, що відносини між банком та позичальником не припинилися, відповідно до умов кредитного договору, позичальнику щомісячно нараховувались проценти за користування кредитом по 09.02.2018 року.Відповідно до розрахунку, з урахуванням постанови Луганського апеляційного суду від 20.11.2019 року у справі № 409/1248/17 про стягнення заборгованості з відповідачів та періоду нарахування, починаючи з 02.06.2017 року, заборгованість за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 складає 319 545,59 грн, в тому числі: 
прострочені проценти по кредиту за період з 02.06.2017 по 09.02.2018 - 41 805,07 грн; 
3  % річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.10.2012 по 14.02.2020 - 30 101,59 грн; 
3 % річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 01.10.2012 по 14.02.2020 - 23 796,59 грн; 
інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2014 по січень 2020 - 121 366,18 грн;
 інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 по січень 2020 - 102 476,16 грн.
За наведених обставин, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»  просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 року станом на 14.02.2020 року в сумі 319 545,59 грн. та судовий збір в розмірі 4 793,18 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 року станом на 14.02.2020 року в сумі 319 545,59 грн, в тому числі: прострочені проценти по кредиту за період з 02.06.2017 по 09.02.2018 - 41 805.07 грн; 3 % річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.10.2012 по 14.02.2020 - 30 101,59 грн; 3 % річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 01.10.2012 по 14.02.2020 - 23 796,59 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом за період з серпня 2014 по січень 2020 - 121 366,18 грн.; інфляційні втрати за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 по січень 2020 - 102 476,16 грн.
Компенсовано ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» за рахунок держави понесені судові витрати у розмірі 4 793,18 грн.
Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, викладені в клопотанні про залишення позову без розгляду, зокрема, про те, що Луганським апеляційним судом Луганської області вже було ухвалене рішення  у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих обставин. Не звернув уваги на наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, що позбавляє банк права продовжувати нараховувати проценти за кредитним договором. Поза увагою суду залишились їх доводи щодо недотримання позивачем строків позовної давності, неправильного розрахунку та дублювання 3 % річних по простроченому боргу та прострочених процентах.  Позовні вимоги  банку містять розрахунок 3 % річних по простроченому боргу за період з 01.10.2012 року по 14.02.2020 року (7 років 4 місяці), що виходить за межі останніх 3 років, які передували подачі позову.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 17 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
 У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Гребенар О.В.  в інтересах АТ «Ощадбанк»  заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що суд першої інстанції взяв до уваги постанову Луганського апеляційного суду Луганської області від 20.11.2019 року, та врахував його висновки при ухваленні оскаржуваного рішення. Правовідносини між банком та позичальником не припинялися, відповідно до умов кредитного договору, позичальнику щомісячно нараховувались проценти за користування кредитом (п. 1.6.1.1. - до моменту закінчення терміну, на який видано кредит), тобто, до 25.12.2018 року). Також вказав, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі, досудового врегулювання спору шляхом направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, є правом, а не обов`язком особи, право якої підлягає захисту. Також вказав, що позов поданий в межах строку позовної давності. 
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
08 листопада 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розгляд справи за  їх відсутності, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається з матеріалів справи, 26.07.2012 року між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 43_199.
Відповідно до п.п. 1.1 - 1.2 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах Договору грошові кошти в сумі 430 000  гривень, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 20 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором.
Зазначена процентна ставка за користування кредитом є фіксованою. Кредит надавався на 77  місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.12.2018 року на придбання одноповерхового жилого будинку та земельних ділянок.
Відповідно до п. 1.5 кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 5584,42 гривень, починаючи з серпня 2012 року, та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з липня 2012 року, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань.
Пункт 1.6 кредитного договору передбачає нарахування та сплату процентів за користування кредитом. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит.
Згідно п. п. 4.3.1, 4.3.5 кредитного договору позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору.
Згідно п. 4.2.2. кредитного договору при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 3 календарних місяці, а також в інших випадках, передбачених договором банк має право стягнути заборгованість за кредитним договором в примусовому порядку.
Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань 26 липня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором. 
Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 липня 20019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 року станом на 02.06.2017 року у сумі 470 155,57 грн, в тому числі: борг за кредитом за період з 26.07.2012 по 02.06.2017 в розмірі 301558,34 грн; проценти за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 31.05.2017 в розмірі 54 224,07 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з серпня 2014 по квітень 2017 в розмірі 98417,15 грн; 3 % річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 02.06.2017 в розмірі 15956,01 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит №43_199 від 26.07.2012 року станом на 02.06.2017 року у сумі 470 155,57 грн, в тому числі: борг за кредитом за період з 26.07.2012 по 02.06.2017 в розмірі 301558,34 грн; проценти за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 31.05.2017 в розмірі 54 224,07 грн; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з серпня 2014 по квітень 2017 в розмірі 98417,15 грн; 3 % річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 02.06.2017 в розмірі 15956,01 грн.
Постановою Луганського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 16 липня 2019 року змінено шляхом його скасування  в частині визначення розміру стягнень суми заборгованості та суми судових витрат за договором про іпотечний кредит, та ухвалено в цій частині позовних вимог нове рішення, яким стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 року станом на 02.06.2017 року у сумі 591 579,87 грн, в тому числі: борг за кредитом за період з 26.07.2012 по 02.06.2017 в розмірі 301 558, 34 грн; проценти за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 31.05.2017 в розмірі 175 648, 37 грн.; інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з серпня 2014 по квітень 2017 в розмірі 98 417,15 грн.; 3 % річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 02.06.2017 в розмірі 15 956, 01 грн.
Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2020 року постанову Луганського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року залишено без змін.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що  відносини між банком та позичальником не припинялися, відповідне до умов кредитного договору, позичальнику щомісячно нараховувались проценти зі користування кредитом (п. 1.6.1.1. - до моменту закінчення терміну, на який видано кредит). Враховуючи обставини, встановлені постановою Луганського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, яка набрала законної сили, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 не виконувала належним чином умови договору про іпотечний кредит та після стягнення заборгованості не погасила в повному обсязі заборгованість перед позивачем. За таких підстав, у позивача виникло право на подальше стягнення з боржника та його поручителя прострочених відсотків, 3 % річних та інфляційних втрат.
Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої  статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).
 Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
 Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Закон не пов`язує припинення поруки з прийняттям судом рішення про стягнення з боржника або поручителя боргу за зобов`язанням, забезпеченим порукою. Саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення(постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц).
Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.
Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк».
У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.
У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
З аналізу вищенаведених правових норм убачається, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Якщо за рішенням про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 провадження № 14-10 цс 18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц провадження № 14-154 цс 18.
Як встановлено постановою Луганського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором  від 26 липня 2012 року № 43_199  станом на 02 червня 2017 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 591 579, 87 грн, яка складається боргу за кредитом в розмірі 301 558, 34 грн; процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 31.05.2017 в розмірі 175 648, 37 грн. У зв`язку з простроченням виконання зобов`язання банком також було нараховані  інфляційні втрати за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом з серпня 2014 по квітень 2017 в розмірі 98 417,15 грн.; 3 % річних за прострочення боргу за кредитом та процентів за користування кредитом за період з 01.08.2014 по 02.06.2017 в розмірі 15 956, 01 грн.
Отже, право ПАТ «Державний ощадний банк України» як кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки припинилось з моменту пред`явлення до позичальниці вимог щодо виконання зобов`язання за кредитним договором.
Суд першої інстанції не врахував наведених положень закону, а тому помилково вважав, що відсотки за користування кредитом правомірно продовжували нараховуватись банком, незважаючи на перенесення строку виконання зобов`язання (звернення до суду із позовом).
У зв`язку з наведеним позовні вимоги банку про стягнення прострочених процентів по кредиту, які нараховані після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості, зокрема, за період з 02.06.2017 року по 09.02.2018 року у розмірі 41 805,07 грн,  є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.
 Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні  положень статті 549 цього Кодексу.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-цта від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Аналіз змісту вищенаведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Відповідно ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За ст. 625 ІІК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України.
Отже, за  змістом  наведеної  норми  закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Сплив позовної давності як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.  
Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передують подачі такого позову.
Такі правові висновки висловлені в постановах Верховного Суду від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №  922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає безпідставними вимоги банку про стягнення 3 % річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 01.10.2012 по 14.02.2020 року у розмірі  23 796,59 грн та інфляційних втрат за прострочення процентів за користування кредитом за період з серпня 2014 по січень 2020 у розмірі 102 476,16 грн, оскільки питання щодо стягнення з відповідачів сум, передбачених статтею 625 ЦК  України, за прострочення сплати процентів за користування кредитом були вирішені Луганським апеляційним судом від 20 листопада 2019 року в межах строку позовної давності (2014-2017 роки).
Окрім того, як зазначено вище, банк після звернення до суду із позовом про стягнення з відповідачів заборгованості не мав права нараховувати передбачені  договором проценти, відповідно, і не мав права  нарахування  3 % річних та інфляційних втрат на суму прострочених відсотків за період після ухвалення судового рішення Луганським апеляційним судом від 20 листопада 2019 року про стягнення заборгованості та до моменту звернення до суду із вказаним позовом.
Також, Луганським апеляційним судом від 20 листопада 2019 року було вирішено питання і щодо стягнення інфляційних втрат за прострочення тіла кредиту  за період з серпня 2014 року по квітень 2017 року в розмірі 98 417,15 грн та  3 % річних за період з 01.08.2014 року по 02.06.2017 року в розмірі 15 956, 01 грн.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, банк заявив до стягнення 3  % річних за прострочення боргу за кредитом за період з 01.10.2012 року  по 14.02.2020 року у розмірі  30 101,59 грн та інфляційних втрат за період з серпня 2014 року по січень 2020  року у розмірі  121 366,18 грн 
При перевірці даного розрахунку колегія суддів враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця у вказаних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.
З огляду на викладене та на ту обставину, що Луганським апеляційним судом від 20 листопада 2019 року  було вирішено питання щодо стягнення інфляційних втрат за прострочення боргу у розмірі 301 558,34 грн (тіло кредиту) за період з серпня 2014 року по квітень 2017 року в розмірі 98 417,15 грн та  3 % річних за період з 01.08.2014 року по 02.06.2017 року в розмірі 15 956, 01 грн, колегія суддів вважає, що доведеними та обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідачів на користь банку 3 % річних та інфляційних втрат за період з 03.06.2017 року по 14.02.2020 року, що обмежується останніми трьома роками, які передують подачі даного позову.
Розрахунок 3 % річних проводиться за наступною  формулою: розмір боргу (тіло кредиту 301 558,34 грн), помножується на кількість днів прострочення грошового зобов`язання (987 днів), помножується на 3, ділиться на 100 та ділиться на 365 (днів у році), тобто, 301 558,34 х987х3:100:365= 24 463,40 грн.
Відповідно, інфляційні втрати на вказану суму боргу розраховуються за період з травня 2017 року по січень 2020 року та складають:
[Сукупний індекс інфляції] = 101,30% ? 101,60% ? 100,20% ? 99,90% ? 102,00% ? 101,20% ? 100,90% ? 101,00% ? 101,50% ? 100,90% ? 101,10% ? 100,80% ? 100,00% ? 100,00% ? 99,30% ? 100,00% ? 101,90% ? 101,70% ? 101,40% ? 100,80% ? 101,00% ? 100,50% ? 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% = 124,041% (за період травень 2017 - січень 2020)
[Інфляційні нарахування] = 301 558,34 грн. (сума боргу) ? 124,041% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 301 558,34 грн. (сума боргу) = 72 498,89 грн.
Отже, суд першої інстанції не повно встановив обставини у справі та не звернув уваги на наявність судового рішення про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом, яким встановлено перенесення строку виконання зобов`язання, помилково стягнув з відповідачів прострочені проценти за користування кредитом, що були нараховані банком після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а також нараховані на них 3 % річних та інфляційні втрати, а також 3 % річних та інфляційні втрат, що нараховані банком на тіло кредиту за період, який виходить за межі трьох років, які передують подачі даного позову, та за період, який вже був предметом судового розгляду.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких підстав, Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову АТ «Державний ощадний банк України», зокрема, в частині стягнення з відповідачів 3 % річних за прострочення боргу за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 року за період з 03.06.2017 по 14.02.2020 року у розмірі 24 463,40 грн, а також інфляційних втрат за період з травня 2017 року по січень 2020 року у розмірі 72 498,89 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Як убачається зі матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнені від сплати судового збору скаржники п. 9 ч. 1 ст. 5  Закону України "Про судовий збір".
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При зверненні до суду із вказаним позовом, банк заплатив судовий збір у розмірі 4793,18 грн.
Ставка судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою  у даній справі складала 7 189,77 грн.
У зв`язку з наведеним, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (30,34 %) АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір у розмірі 1454,25 грн.
У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги, з АТ «Ощадбанк» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 008,39 грн (69,66%).
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).
З урахуванням положень ч.10 ст.141 ЦПК України, з АТ «Ощадбанк» в дохід держави підлягає стягненню різниця у понесених судових витратах по сплаті судового збору в розмірі 3 554,14 грн. 
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376,  381-384 ЦПК України, суд

 
 
                      П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 )  на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ Ощадбанк» (ЄДРПОУ 09304612, місцезнаходження: Луганська обл., м. Сєверодонецьк, вул. Енергетиків, 36) 3 % річних за прострочення боргу за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 року за період з 03.06.2017 по 14.02.2020 року у розмірі 24 463,40 (двадцять чотири тисячі чотириста шістдесят три) грн. 40 коп, а також інфляційні втрати за період з травня 2017 року по січень 2020 року у розмірі 72 498,89 (сімдесят дві тисячі чотириста дев`яносто вісім) грн 89 коп.
Солідарно з ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 3 % річних за прострочення боргу за договором про іпотечний кредит № 43_199 від 26.07.2012 року за період з 03.06.2017 по 14.02.2020 року у розмірі 24 463,40 (двадцять чотири тисячі чотириста шістдесят три) грн. 40 коп, а також інфляційні втрати за період з травня 2017 року по січень 2020 року у розмірі 72 498,89 (сімдесят дві тисячі чотириста дев`яносто вісім) грн 89 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ Ощадбанк» (ЄДРПОУ 09304612, місцезнаходження: Луганська обл., м. Сєверодонецьк, вул. Енергетиків, 36) в дохід держави судовий збір у розмірі 3 554,14 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 14 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                            Т.О. Невідома

Судді                                                                                                         О.В. Борисова

В.М. Ратнікова