ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року	  м. Одеса	Справа № 915/948/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Принцевської Н.М. 
суддів: Діброви Г.І., Головея В.М.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м.Одеса, пр-т Шевченка, 29)

Секретар судового засідання: Соловйова Д.В.
Представники сторін в судове засідання не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу Миколаївської міської ради
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.11.2020
у справі №915/948/20
за позовом Фізичної особи-підприємця Сидоренко Антоніни Павлівни
до відповідача Миколаївської міської ради
про визнання укладеною в редакції позивача додаткової угоди до договору оренди землі,
(суддя суду першої інстанції: Коваль С.М., місце прийняття рішення: Господарський суд Миколаївської області, м.Миколаїв, вул.Адміральська, 22)

В липні 2020 року Фізична особа-підприємець Сидоренко Антоніна Павлівна (далі - ФОП Сидоренко А.П.) звернулась до Миколаївської міської ради з позовом про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди в редакції позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та посиланнями на те, що відповідач, усупереч вимогам закону, не розглянув заяву позивача, подану 12.07.2018 разом з додатковою угодою, а також тим, що позивач після спливу договору оренди землі продовжує користуватись земельною ділянкою, а відповідачем не направлено протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.11.2020 по даній справі позов ФОП Сидоренко А.П. задоволено повністю, визнано додаткову угоду до договору оренди укладеною в наступній редакції:

" Додаткова угода
до договору про зміни № 412-15 від 02.11.2015 р.
до договору оренди землі, який зареєстровано у
Миколаївській міській раді 08.02.2007р. за № 4722

м. Миколаїв                                                                    "____" __________ 2020 р.

Миколаївська міська рада, ідентифікаційний код юридичної особи 26565573, що надалі іменується Орендодавець, в особі міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, який діє на підставі Закону України з однієї  сторони,  та  фізична  особа  підприємець Сидоренко Антоніна Павлівна, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , що надалі іменується Орендар, з другої сторони, (далі разом іменуються Сторони, а кожна окрема - Сторона), відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі", п. 3.1. Договору про зміни № 412-15 від 02.11.2015 р. до договору оренди землі, який зареєстровано у Миколаївській міській раді 08.02.2007 р. за № 4722 (далі - Договір оренди), уклали цю Додаткову угоду про нижченаведене:
1.          Поновити термін дії Договору оренди на 3 (три) роки, до 15.09.2021 р. на тих самих умовах.
2.          Всі умови вищевказаного Договору оренди, не змінені цією Додатковою угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені Сторонами раніше, і Сторони підтверджують їх обов`язковість для себе.
3.          Цю додаткову угоду укладено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у Орендодавця, другий у Орендаря.
4.          Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами.

Реквізити та підписи сторін:

Орендодавець:                                                            Орендар:

Миколаївська міська рада                                    Фізична особа підприємець 
54001, м. Миколаїв,                                               Сидоренко Антоніна Павлівна
вул. Адміральська, 20                                            код РНОКПП НОМЕР_1 
код ЕДРПОУ 26565573                                         Адреса:54058, м. Миколаїв, 
тел. НОМЕР_2                                                            АДРЕСА_1 ,
  тел. НОМЕР_3 ".

     Міський голова                                                 
___________О.Ф. Сєнксвич  ________________ ФОП Сидоренко А.П.
(підпис)                                                               (підпис)   М.П.".
стягнуто з Миколаївської міської ради (через виконавчий комітет Миколаївської міської ради) на користь ФОП Сидоренко А.П. судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн.
Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що з огляду на встановлені обставини, зокрема, що: 1) позивач звернувся до Миколаївської міської ради з заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки, додавши до заяви відповідний проект додаткової угоди; 2) що відповідачем з 12.07.2018 та з 12.10.2020 (направлено позивачем поштою 08.10.2020 року) розглядаються надіслані позивачем заяви з проектами додаткової угоди, і остаточне рішення Миколаївською міською радою досі не прийняте; 3) що позивач після закінчення строку дії договору продовжує користуватися земельною ділянкою та належним чином виконувати обов`язки за договором оренди, що не спростовано Миколаївською міською радою; 4) що запропонована позивачем додаткова угода передбачає поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк, наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання додаткової угоди до договору оренди укладеною в редакції, запропонованій позивачем.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Миколаївська міська рада звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.11.2020 у даній справі скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Миколаївська міська рада вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Відповідач звертає увагу, що сторони в договорі передбачили, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний письмово повідомити про це орендодавця за 6 місяців до спливу строку договору оренди землі. Судом першої інстанції не враховано, що позивач звернувся за поновленням з пропуском строку, передбаченого умовами договору, оскільки мав звернутися до 15.03.2018, чим порушив умови вказаного договору.
Крім того, апелянт зазначає, що звертаючись до суду із позовом ФОП Сидоренко підставою визначено ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», при цьому запропонувавши інші умови, ніж передбачено умовами договору.
Також заявник апеляційної скарги звертає увагу, що на адресу місцевого господарського суду надійшло клопотання 08.10.2020 про долучення додаткових доказів по справі, зокрема, до вказаного клопотання позивач долучає лист від 08.10.2020 разом з проектом додаткової угоди, що подана в новій редакції, та зокрема просить «…прохальну частину п.1 позовної заяви вважати викладеною в редакції вищезазначеної додаткової угоди». Разом з тим, позивачем не подавалось та Миколаївській міській раді не надсилалась заява про зміну предмету позову та викладу прохальної частини позовної заяви в новій редакції. Апелянт вважає, що позовні вимоги мають розглядатись в редакції прохальної частини позовної заяви без врахування подальших змін. На думку заявника апеляційної скарги, суд самостійно виклав проект додаткової угоди без відповідної заяви про зміну предмету позову, чим вийшов за межі та порушив норми ст.237 Господарського процесуального кодексу України. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 18.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.11.2020 у справі №915/948/20, призначено розгляд справи на 15.03.2021 року об 11-00 год.
05.02.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ФОП Сидоренко А.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, а рішення суду вважає законним та таким, що відповідає приписам чинного законодавства України.
Позивач зазначає, що ним здійснено своєчасне звернення щодо продовження договору оренди землі та реалізацію переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк у відповідності до ст.33 Закону України «Про оренду землі».
ФОП Сидоренко А.П. вказує, що ним виконані всі умови Миколаївської міської ради, реконструйовано торговельний павільйон, приведено у відповідність торгівельну споруду та прилеглу територію відповідно до умов договору оренди.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 апеляційне провадження у даній справі було зупинено до отримання правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №903/1030/19.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.10.2021 поновлено провадження по справі №915/948/20 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 08.11.2021 о 10-30 год. у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду.
У зв`язку з перебуванням судді - члена колегії Ярош А.І. у відпустці з 08.11.2021 року по 24.11.2021 року, розпорядженням керівника апарату суду №326 від 05.11.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №915/948/20.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 29.11.2019 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя - Принцевська Н.М., судді: Діброва Г.І., Головей В.М.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.11.2021 прийнято справу №915/948/20 до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Принцевської Н.М., суддів: Діброви Г.І., Головея В.М.
В судове засідання представники сторін не з`явились, не повідомивши суд про причини неявки, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, колегія суддів апеляційного господарського суду, з урахуванням ст. 120, ст. 202, ст. 270, ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, вважає за необхідне розглянути справу за відсутності представників сторін, за наявними у справі матеріалами.
          Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі 02.11.2015 укладено договір про зміни №412-15 до договору оренди землі, який зареєстровано у Миколаївській міській раді 08.02.2007 № 4722, у відповідності до умов якого, на підставі рішення Миколаївської міської ради від 15.09.2015 №49/29, продовжено підприємцю Сидоренко оренду земельної ділянки (кадастровий № 4810136300:06:002:0002) по вул. Червоних Майовщиків, поблизу житлового будинку № 31 /Заводський район/, - для подальшого обслуговування тимчасово розміщеного торговельного павільйону, без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно; в оренду передано земельну ділянку загальною площею 61 кв.м. (за функціональним призначенням - землі комерційного використання) без права передачі її в суборенду; на земельній ділянці знаходиться торговельний павільйон; за нормативно грошовою оцінкою 66860 грн. 88 коп., та зобов`язалась сплачувати орендну плату у грошовій формі (п.п. 1.1, 2.1-2.2, 2.4, 4.1 договору оренди).
Сторонами погоджено, що дію договору продовжено з 08.02.2015 до 15.09.2018; орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний письмово повідомити про це орендодавця за 6 місяців до спливу строку договору оренди землі; підставою для продовження строку дії договору поновлення договору буде відповідне рішення орендодавця (п. 3.1 договору про зміни від 02.11.2015).
Відповідно до п.7.1 Договору №412-15 у разі закінчення стоку оренди, припинення або розірвання Договору, орендар зобов`язаний повернути земельну ділянку вільну від споруд за актом приймання-передачі без відшкодування орендодавцем витрат орендаря, в тому числі вартості майна, з приведенням земельної ділянки у стан, у стан, придатний для подальшого користування.
ФОП Сидоренко А.П. 12.07.2018 через Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради звернулось до відповідача з заявою № 000510 про поновлення договору оренди земельної ділянки, додавши до вказаної заяви проект додаткової угоди з умовами, відмінними від попередньої редакції Договору оренди.
Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради листом від 24.07.2018 повідомила, що вважає за можливе поновлення терміну дії правових документів на земельну ділянку площею 61 кв.м. для обслуговування торговельного павільйону по вул. Озерній, поблизу будинку № 31 в Заводському районі, на строк, який встановлений раніше оформленим правовим документом на користування земельної ділянки (до затвердження зазначеної комплексної схеми).
Позивач стверджує, що на момент звернення до суду, за відсутності заперечень відповідача, продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою та вносити орендну плату, у зв`язку з чим ФОП Сидоренко А.П. звернулась з відповідними позовними вимогами про визнання додаткової угоди укладеною до Господарського суду Миколаївської області.
Оцінюючи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального законодавства, в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ФОП Сидоренко А.П. при зверненні до Господарського суду Миколаївської області з позовом про визнання додаткової угоди до договору оренди укладеною, змінила умови раніше укладеного договору оренди, а саме позивачем виключено умову, передбачену Договором №412-5 в п.1.1 «без права оформлення свідоцтва про право власності», а також змінила умову в частині обов`язку повідомлення орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки за 6 місяців до закінчення строку договору, визначивши цей строк у 3 місяці.
В подальшому на адресу місцевого господарського суду надійшло клопотання 09.10.2020 про долучення додаткових доказів по справі, зокрема, до вказаного клопотання позивач долучив лист від 08.10.2020 разом з проектом додаткової угоди, що подана в новій редакції. У вказаному клопотанні позивач зазначає, що, враховуючи, що додаткова угода, яка надається даним клопотанням до матеріалів справи №915/948/20 є останньою редакцією, викладеною в умовах договору про зміни №412-15 від 02.11.2015 до договору оренди землі, який зареєстровано у Миколаївській міській раді 08.02.20007 за №4722, та зокрема просить «…прохальну частину п.1 позовної заяви вважати викладеною в редакції вищезазначеної додаткової угоди».
Так, у вказаній заяві позивач просить визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди в наступній редакції:

«Додаткова угода
до договору про зміни № 412-15 від 02.11.2015 р.
до договору оренди землі, який зареєстровано у
Миколаївській міській раді 08.02.2007р. за № 4722

м. Миколаїв                                                                    "____" __________ 2020 

Миколаївська міська рада, ідентифікаційний код юридичної особи 26565573, що надалі іменується Орендодавець, в особі міського голови Сєнкевича Олександра Федоровича, який діє на підставі Закону України з однієї  сторони,  та  фізична  особа  підприємець Сидоренко Антоніна Павлівна, ідентифікаційний код НОМЕР_1 , що надалі іменується Орендар, з другої сторони, (далі разом іменуються Сторони, а кожна окрема - Сторона), відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі", п. 3.1. Договору про зміни № 412-15 від 02.11.2015 р. до договору оренди землі, який зареєстровано у Миколаївській міській раді 08.02.2007 р. за № 4722 (далі - Договір оренди), уклали цю Додаткову угоду про нижченаведене:
1.          Поновити термін дії Договору оренди на 3 (три) роки, до 15.09.2021 р. на тих самих умовах.
2.          Всі умови вищевказаного Договору оренди, не змінені цією Додатковою угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені Сторонами раніше, і Сторони підтверджують їх обов`язковість для себе.
3.          Цю додаткову угоду укладено у двох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться у Орендодавця, другий у Орендаря.
4.          Додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами.

Реквізити та підписи сторін:

Орендодавець:                                                            Орендар:

Миколаївська міська рада                                    Фізична особа підприємець 
54001, м. Миколаїв,                                               Сидоренко Антоніна Павлівна
вул. Адміральська, 20                                            код РНОКПП НОМЕР_1 
код ЕДРПОУ 26565573                                         Адреса:54058, м. Миколаїв, 
тел. НОМЕР_2                                                            АДРЕСА_1 ,
  тел. НОМЕР_3 ".

     Міський голова                                                
_________________О.Ф. Сєнксвич      _____________ ФОП Сидоренко А.П.
(підпис)                                                                               (підпис)М.П.".»

Як зазначалося раніше, рішенням Господарського суду Одеської області від 09.11.2020 по даній справі позов ФОП Сидоренко А.П. задоволено повністю, визнано додаткову угоду до договору оренди укладеною в редакції, викладеній у заяві позивача від 09.10.2020.
Судова колегія звертає увагу, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові    підстави позову.    У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
Отже, позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів:    предмета    і    підстави позову.
Під    предметом    позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.    Підставу позову    становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна    предмета    позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна    підстав позову    - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.
Статтею 46 Господарського процесуального кодексу України визначено процесуальні права та обов`язки сторін.
Частиною другою даної статті закріплено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Частинами 3, 4 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити    предмет    або    підстави позову    шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна    предмета    або    підстав позову    допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2020 позовну заяву ФОП Сидоренко А.П. від 10.07.2020 прийнято до розглядо та відкрито провадження; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання по даній справі не призначалося.
Частинами 1-3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.
Судова колегія зазначає, що звертаючись до суду 09.10.2020 з клопотанням, позивач фактично змінив предмет позовних вимог, оскільки виклав умови додаткової угоди, визнати яку він просить укладеною, в іншій редакції ніж та, що була ним зазначена в позовній заяві. В свою чергу суд розглянув по суті і прийняв рішення за позовними вимогами, викладеними у клопотанні позивача від 09.10.2020 року.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку судом порушено вимоги ст.ст. 46, 237, 252 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заява про зміну предмету позову мала бути подана позивачем у строк до 14.08.2020 з наданням доказів направлення такої заяви відповідачеві.
Згідно зі ст.118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи обставини, встановлені судом апеляційної інстанції щодо фактичної зміни предмету позовних вимог, порушення строку на вчинення відповідної процесуальної дії, суд першої інстанції мав залишити заяву позивача від 09.10.2020 без розгляду на підставі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України. 
За таких обставин, доводи апелянта в цій частині є обґрунтованими і слушними. 
З огляду на те, що судом першої інстанції безпідставно розглянуто позовні вимоги в редакції, викладеній в заяві позивача від 09.10.2020, судова колегія вважає, що в даній справі має бути розглянута вимога в редакції, викладені позивачем в позовній заяві 10.07.2020.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача з огляду на приписи ст.33 «Про оренду землі», судова колегія Південно-західного апеляційного господасрького суду зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Право оренди    земельної ділянки    - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (ч. 1 та 9 ст. 93 Земельного кодексу України).
Поняття договору оренди землі визначено ст. 13 Закону України "Про оренду землі", за приписами якої договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Орендарі набувають права оренди    земельної ділянки    на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі»).
Порядок    поновлення договору оренди земельної ділянки    на момент виникнення спірних правовідносин визначався ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка мала назву    «Поновлення договору оренди    землі».
Так, згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди    землі).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч. 2 ст. 33 зазначеного Закону).
До листа-повідомлення про    поновлення договору оренди    землі орендар додає проект додаткової угоди (ч. 3 ст. 33 цього Закону).
Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про    поновлення договору оренди    землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем    додаткову угоду    про    поновлення договору оренди    землі. За наявності заперечень орендодавця щодо    поновлення договору оренди    землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 5 ст. 33 зазначеного Закону).
При цьому ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про    поновлення договору оренди    землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про    поновлення договору оренди    землі (щодо земель державної або комунальної власності).
Додаткова угода    до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч. 8, 9 ст. 33 вказаного Закону).
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що ст. 33 Закону України "Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець на той час ототожнював поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди    землі", використовуючи конструкцію "поновлення договору оренди    землі" як для підстави такого поновлення, передбаченої ч. 1-5, так і для підстави, передбаченої ч. 6 цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.
Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені ч. 2 ст. 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проєкт додаткової угоди.
Мета такого повідомлення - запобігання укладенню орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк).
Необхідно також наголосити, що таке звернення повинно бути вчинене у строк встановлений самим договором оренди, проте не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди.
Така конструкція цієї статті передбачає, що у випадку відсутності домовленості між сторонами договору щодо такого строку та незакріплення останнього в договорі, цей строк визначено нормативно - не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.
Таким чином, перевагу має договірний строк, визначений та встановлений сторонами в договорі оренди землі, оскільки відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 915/1003/20.
Орендодавець, розглянувши у місячний строк таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти    додаткову угоду    про    поновлення договору оренди    землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення такого договору шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").
У разі, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").
При цьому    додаткова угода    про    поновлення договору оренди    землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.
Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про    поновлення договору оренди    землі або надсиланню листа-повідомлення про наявність заперечень щодо такого поновлення договору має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди.
Факт порушення орендодавцем місячного строку для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість    поновлення договору оренди    землі в силу закону, а саме ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі". І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на його поновлення на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Таку правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справах № 159/5756/18 та № 313/350/16-ц.
Вказану позицію підтримала і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.08.2021 року у справі № 903/1030/19, до розгляду якої зупинялось провадження у даній справі.
Так, у п. 28, 29 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що « 28. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважаючи за потрібне відступити від її висновків, викладених у постановах від 22.09.2020 року у справах № 313/350/16-ц та № 159/5756/18. Підставою для відступу вважав те, що    поновлення договору оренди    землі згідно з ч. 6 ст. 33 Закону № 161-XIV є автоматичним продовженням вказаного договору на той самий строк і на тих самих умовах, які сторони погодили під час його укладення, без необхідності повідомляти орендодавця про намір скористатися правом на    поновлення договору оренди    землі, а також надсилати проект додаткової угоди; таке поновлення не вимагає прийняття орендодавцем відповідного рішення, оскільки земельні правовідносини сторони вже врегулювали під час передання    земельної ділянки    й укладення договору оренди землі, а подальше регулювання закон передбачив у вигляді поновлення цього договору.
29. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи, зокрема, внесені згідно із Законом № 340-IX зміни до Закону № 161-XIV (доповнення його ст. 32-2 «Поновлення договорів оренди землі» та викладення ст. 33 у новій редакції з назвою «Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк») і до Земельного кодексу України, доповнення його ст. 126-1    «Поновлення договору оренди    землі, договору про встановлення земельного сервітуту, договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови»), вважає, що відсутні вагомі підстави для відступу від її висновку стосовно застосування ч. 6 ст. 33 Закону № 161-XIV у редакції, яка існувала до її зміни згідно із Законом № 340-IX. Процедура    поновлення договору оренди    землі та процедура укладення такого договору на новий строк справді мали би відрізнятися, причому у разі поновлення договору мав би існувати спеціальний порядок державної реєстрації права оренди на новий строк. Але ст. 33 Закону № 161-XIV до зміни її редакції згідно із Законом № 340-IX вимагала від орендаря саме для    поновлення договору оренди    землі завчасно надіслати орендодавцеві повідомлення про таке поновлення з проектом відповідної додаткової угоди, а спеціального порядку державної реєстрації права оренди на новий строк законодавство не передбачало».
Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що ст. 33 Закону України «Про оренду землі» прямо передбачала подання орендарем у строки, визначені у частині другій цієї статті, повідомлення саме про    поновлення договору оренди    землі та проект додаткової угоди про таке поновлення. Шляхом надсилання орендодавцю відповідного письмового повідомлення орендар мав завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування земельною ділянкою. А орендодавець, будучи обізнаним із таким наміром, отримував можливість спланувати подальші дії у зв`язку зі спливом строку договору оренди землі, зважити доцільність пошуку інших потенційних орендарів, а за їх наявності - зіставити пропоновані ними умови оренди з умовами, викладеними у проекті додаткової угоди, яку надав орендар (п. 34 постанови).
Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про    поновлення договору оренди    землі з проектом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про    поновлення договору оренди    землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі (п. 35 постанови).
У постанові Великої Палата Верховного Суду від 31.08.2021 року у справі №903/1030/19 також було роз`яснено, що ч. 5 та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» встановлювали загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин:
- за загальним правилом, викладеним у ч. 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про    поновлення договору оренди    землі з проектом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти    поновлення договору оренди    землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну    додаткову угоду;
- спеціальне правило, викладене у ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проектом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення.
Порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист-повідомлення про поновлення цього договору з проектом відповідної додаткової угоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Інакше кажучи, у такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду.
Додаткова угода    до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (ч. 8 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»). Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч. 11 ст. 33 Закону України «Про оренду землі»).
Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання    земельної ділянки    у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена    додаткова угода    згідно з п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (ст. 125 Земельного кодексу України). Тому не можна вважати, що    поновлення договору оренди    землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», є «автоматичною» пролонгацією орендних правовідносин.
Таким чином, для    поновлення договору оренди    землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів:
1. Орендар належно виконує його обов`язки за договором;
2. Орендар повідомив орендодавця в установлені законом строки (у строк, встановлений договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі) про намір поновити договірні відносини на новий строк;
3. До листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди про    поновлення договору оренди    землі;
4. Орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про    поновлення договору оренди    землі з проектом відповідної додаткової угоди його не розглянув;
5. Орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою;
6. Орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні договору.
Як зазначалося раніше та не заперечується сторонами, дію договору оренди було продовжено з 08.02.2015 до 15.09.2018; орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний письмово повідомити про це орендодавця за 6 місяців до спливу строку договору оренди землі; підставою для продовження строку дії договору поновлення договору буде відповідне рішення орендодавця (п. 3.1 договору про зміни від 02.11.2015)
З вказаних приписів договору вбачається, що орендар мав переважне право на поновлення договору на новий строк у разі звернення до орендодавця не пізніше ніж за шість місяців до закінчення строку дії договору з письмовим повідомленням про намір продовжити його дію, надіславши орендодавцеві проект додаткової угоди.
При цьому, з матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивач із відповідним письмовим повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі звернувся лише 12.07.2018. (пізніше, ніж за 6 місяців)
Тобто, позивачем не дотримано вимог, встановлених ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та п. 3.1 Договору про зміни від 02.11.2015.
В п. 35 Постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №903/1030/19 від 31.09.2021 зазначено, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом відповідної додаткової угоди  до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого з них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надій слав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі.
Враховуючи порушення позивачем строку направлення письмового повідомлення, встановленого договором оренди, ФОП Сидоренко А.П. втратила право оренди земельної ділянки, оскільки договір не було поновлено, у зв`язку з тим, що позивачем не було дотримано передбаченої чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством процедури. При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що звертаючись до суду з позовом про визнання укладеною додаткової угоди на нових умовах, відмінних від попередньої редакції позивач не врахував факту неможливості зміни умов договору оренди після закінчення строку, на який його було укладено.
Судова колегія зазначає, що у постановах від 22.09.2020 року у справах №159/5756/18 та № 313/350/16-ц, висновки у яких було підтримано у постанові Великої Палати Верховного суду від 31.08.2021 року у справі № 903/1030/19, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відступу від висновку судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.09.2018 року у справі № 920/739/17, а саме, стосовно тверджень про необов`язковість повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на    поновлення договору оренди    землі з надсиланням проекту додаткової угоди у строки, визначені в договорі для виникнення підстави поновлення договору, передбаченої ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", як від висновку про те, що ст. 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано    поновлення договору оренди    землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (ч. 1-5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (ч. 6 цієї норми).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає таким, що не відповідає зазначеним вище правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду висновок місцевого господарського суду про те, що орендар на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" набув право на    поновлення договору оренди    на той самий строк і на тих самих умовах.
Таким чином, колегією суддів встановлено такі обставини, які надають достатні підстави для висновку про відмову у позові, враховуючи, що позивач, реалізовуючи переважне право на    поновлення договору оренди    землі в порядку, передбаченому ст.33 Закону України "Про оренду землі", не дотримався порядку та процедури, визначених законом.
За приписами ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Таким чином, розглянувши справу по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що  апеляційна скарга Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.11.2020 у справі №915/948/20 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позовних вимог.
Судові витрати розподіляються відповідно до вимог    ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129,   255,   269,   270, 273, 275,  277,  281-284 Господарського процесуального кодексу, суд -
    
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської міської ради на рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.11.2020 у справі №915/948/20 задовольнити частково. 
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 09.11.2020 у справі №915/948/20 скасувати.
Відмовити в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Сидоренко Антоніни Павлівни до Миколаївської міської ради про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сидоренко Антоніни Павлівни ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської міської ради (54001, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, ідентифікаційний код 26565573) 3153,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Доручити Господарському суду Миколаївської області видати наказ.
Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, передбаченими ст. ст. 287-288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 11.11.2021 року.

Головуючий суддя                                                  Н.М. Принцевська                 

         Судді:                                                                       Г.І. Діброва
                                                                                                       
                                                                                      В.М. Головей