Ухвала       
 
11 листопада 2021 року
м. Київ
 
справа № 345/3838/14-ц
 
провадження № 61-17716ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Булавинцем Миколою Миколайовичем,                              на ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року,                      від 22 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності на нерухоме майно задоволено.
Визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності у цілому на нерухоме майно автозаправної станції, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме                     на: нежитлове приміщення операторної будки, позначене в технічному паспорті літерою «А» загальною площею 4.2 кв. м; незавершену будівництвом будівлю, позначену в технічному паспорті літерою «Б», площею забудови 5 кв. м, готовністю 10%; незавершену будівництвом будівлю, позначену в технічному паспорті літерою «В», площею забудови 5 кв. м, готовністю 10%.
 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, у липні 2020 року Голинська сільська рада Калуського району Івано-Франківської області, яка не брала участі у справі, звернулася до суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області                        від 10 грудня 2014 року.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 липня 2020 року                            у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області                        від 10 грудня 2014 року відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України.
 
Постановою Верховного Суду від 25 листопада 2020 року касаційну скаргу Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області задоволено.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 08 липня 2020 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року                     у складі судді Фединяка В. Д. відкрито апеляційне провадження                                         за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району                           Івано-Франківської області на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року задоволено заяву судді Фединяка В. Д. про самовідвід від участі у розгляді справи за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року                     у складі судді Пнівчук О. В. поновлено Голинській сільській раді Калуського району Івано-Франківської області строк на апеляційне оскарження заочного рішення Калуського міськрайонного суду від 10 грудня 2014 року.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області                               від 10 грудня 2014 року.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року залучено до участі у справі за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року правонаступника Голинської сільської ради Калуського району - Калуську міську раду.
 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 березня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою Голинської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області на заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року закрито на підставі частини третьої статті 362 ЦПК України.
 
Постановою Верховного Суду від 23 червня 2021 року касаційну скаргу Калуської міської ради Івано-Франківської області задоволено.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 04 березня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року апеляційну скаргу Голинської сільської ради Калуського району                              Івано-Франківської області, правонаступником якої є Калуська міська рада Івано-Франківської області, задоволено.
Заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
У листопаді 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його                представником - адвокатом Булавинцем М. М., на ухвали                                            Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року, від 22 грудня 2020 року (ухвали про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення та відкриття апеляційного провадження) та постанову                             Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року (судове рішення, яким спір вирішено по суті), з проханням зазначені судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Порядок касаційного оскарження ухвал суду визначений статтею 406 ЦПК України.
 
Згідно із частиною другою статті 406 ЦПК України скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову.
 
За змістом пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України ухвала про відкриття апеляційного провадження не підлягає касаційному оскарженню окремо від постанови суду апеляційної інстанції.
 
Ураховуючи викладене, скарги на ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року та від 22 грудня 2020 року, якими поновлено строк на апеляційне оскарження судового рішення та відкрито апеляційне провадження, можуть включатися до касаційної скарги на судове рішення, яким спір вирішено по суті, - постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року, та їх доводи будуть перевірені судом під час касаційного перегляду постанови суду апеляційної інстанції.
 
Отже, ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року та від 22 грудня 2020 року не можуть бути самостійним предметом касаційного оскарження.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.
 
Касаційна скарга містить квитанцію про часткову сплату судового збору за подання касаційної скарги ОСОБА_1 у розмірі 820 грн.
 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України 
«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір»             (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати                            у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року,               в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Станом на 01 січня 2014 року мінімальна заробітна плата була встановлена           у розмірі 1 218 грн.
 
Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.
 
Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.
 
Судові рішення, які оскаржує заявник, свідчать про існування однієї вимоги немайнового характеру щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та однієї вимоги майнового характеру щодо визнання права власності на нерухоме майно.
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. 
 
При поданні позову за вимогу немайнового характеру судовий збір повинен був бути сплачений у розмірі 243,60 грн (1 218 грн * 0,2 = 243,60 грн).
 
З огляду на зміст оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції вартість спірного нерухомого майна становить 41 000 грн.
 
Отже, ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви за вимогу майнового характеру становила 410 грн (41 000 грн * 1% = 410 грн).
 
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового 
збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при 
поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми та складає 1 307,20 грн (410 грн + 243,60 грн)* 200% = 1 307,20 грн).
 
Оскільки заявник сплатив судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 820 грн, то йому необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 487,20 грн.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у                             м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України                      «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату. 
 
Крім того, касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його                     представником - адвокатом Булавинцем М. М., не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав) для касаційного оскарження постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року.
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті             1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:
1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;
4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;
5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;
6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;
8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:
1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або
2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або
3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або
4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
Отже, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його                    представником - адвокатом Булавинцем Миколою Миколайовичем,                              на ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 16 грудня 2020 року,                від 22 грудня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                         Р. А. Лідовець