Справа № 428/5606/20 
Провадження № 22-ц/810/642/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Лозко Ю.П. 
суддів – Луганської В.М., Назарової М.В.
за участю секретаря судового засідання – Сінько А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 травня 2021 року, ухваленого судом у складі судді Посохова І. С. в приміщенні того ж суду
у справі про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Луганська обласна загальнополітична газета "Луганщина.юа"

встановив:

У липні 2020 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який згодом уточнив та остаточно просив визнати недостовірною і такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, опубліковану і поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 у Луганській обласній загальнополітичній газеті «Луганщина.юа» на сторінці 5 в статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме: «... главный объект яриковой критики – президентская программа «Велике будівництво» и ее реализация на Луганщине. В выражениях помощник нардепа не стесняется, опускаясь иногда до уровня колхозного скотника»; «...претендуя на должность в госструктуре, многие бизнесмены намеренно выставляют себя беднее церковной мыши ... И Мисинкевич тут ничем не отличился»; «...руководитель регионального струтурного подразделения ООО «ТД «Евротрубопласт»... проходил по делу конвертационного центра в Северодонецке...»; «На груди у провластного народного депутата пригрелся человек, работавший на оккупантов (Россию и Гориловского) и местную сепаратисткую «элиту»»; « ОСОБА_2 , видимо совсем «потеряв страх», решил нахрапом «взять тендера» в Донецкой области... Он выставил условие – 7% от сумы должно пойти «на партию»; стягнути з відповідача Луганської обласної загальнополітичної газети «Луганщина.юа» на його користь заподіяну моральну шкоду в сумі 100 000, 00 гривень.
Позов мотивований тим, що розміщена 03 червня 2020 року у Луганській обласній загальнополітичній газеті «Луганщина.юа» інформація стосовно позивача є недостовірною, має на меті довести до відома необмеженої кількості осіб викривлену інформацію про позивача та його діяльність, створити враження про вчинення позивачем злочинів проти основ національної безпеки України, відтак, не є оціночними судженнями, а поширення такої інформації принижує його честь, гідність та завдає шкоди його діловій репутації, а також ця інформація містить фактичні твердження, які розповсюджені з єдиною метою сформувати негативну думку у необмеженого кола осіб стосовно позивача, зганьбити і заплямувати його ділову репутацію.
Вказане завдало позивачу моральну шкоду, яку він оцінує у розмірі 100 000, 00 гривень, яка виразилась у психологічному дискомфорті, обуренні, приниженнях та постійних негативних емоціях.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 травня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Фоменко Д.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, вказує про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам, що мають значення для справи, зокрема, суд неправильно визначив характер поширеної відповідачем інформації, не розмежував оціночних суджень відповідача від поширених ним фактичних тверджень, що призвело до ухвалення незаконного рішення про відмову в задоволенні позову з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення, тому просив рішення суду від 27 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Правом на відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 275,277,297,299,23,1167 ЦК України та з урахуванням роз`яснень викладених Постанові Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та положень Закону України « Про інформацію» дійшов висновку, що інформація, яка поширена відповідачем Луганською обласною загальнополітичною газети «Луганщина.юа», а саме: «... главный объект яриковой критики – президентская программа «Велике будівництво» и ее реализация на Луганщине. В выражениях помощник нардепа не стесняется, опускаясь иногда до уровня колхозного скотника»; «...претендуя на должность в госструктуре, многие бизнесмены намеренно выставляют себя беднее церковной мыши ... И Мисинкевич тут ничем не отличился»; «...руководитель регионального струтурного подразделения ООО «ТД «Евротрубопласт»... проходил по делу конвертационного центра в Северодонецке...»; «На груди у провластного народного депутата пригрелся человек, работавший на оккупантов (Россию и Гориловского) и местную сепаратисткую «элиту»»; « ОСОБА_2 , видимо совсем «потеряв страх», решил нахрапом «взять тендера» в Донецкой области... Он выставил условие – 7 % от сумы должно пойти «на партию», не є предметом судового захисту, адже є оціночним судженням, і ця інформація є висловлюванням, яке не містить фактичних даних, зокрема є критичною оцінкою певного факту, тобто є суб`єктивною думкою відповідача, а тому не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі, суд виходив з того, що оскільки судом встановлено, що вказана вище інформація, яка поширена відповідачем Луганською обласною загальнополітичною газетою «Луганщина.юа» відносно позивача ОСОБА_1 є оціночним судженням, то позивач має право вимагати від відповідача відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо вона висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі, проте, суб`єктивна думка відповідача викладена у його висловлюваннях хоча і має негативний характер, однак не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.
Відповідно до частини 1 статті 91 Цивільного кодексу України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
Згідно статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. 
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У ст. 1, ст. 30 Закону України «Про інформацію» інформація це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Такими судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Відповідно до змісту ст.277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Доводи апеляційної скарги про те, що поширена відповідачем інформація не є оціночними судженнями, містить неправдиві відомості про позивача не заслуговують на увагу, виходячи з такого.  
Частина 1 ст. 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Проаналізувавши  інформацію, опубліковану і поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 у Луганській обласній загальнополітичній газеті «Луганщина.юа» на сторінці 5 в статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме: «... главный объект яриковой критики – президентская программа «Велике будівництво» и ее реализация на Луганщине. В выражениях помощник нардепа не стесняется, опускаясь иногда до уровня колхозного скотника»; «...претендуя на должность в госструктуре, многие бизнесмены намеренно выставляют себя беднее церковной мыши ... И Мисинкевич тут ничем не отличился»; «...руководитель регионального струтурного подразделения ООО «ТД «Евротрубопласт»... проходил по делу конвертационного центра в Северодонецке...»; «На груди у провластного народного депутата пригрелся человек, работавший на оккупантов (Россию и Гориловского) и местную сепаратисткую «элиту»»; « ОСОБА_2 , видимо совсем «потеряв страх», решил нахрапом «взять тендера» в Донецкой области... Он выставил условие – 7% от сумы должно пойти «на партию», а також характер використаних при її викладені мовних засобів, колегія суддів дійшла висновку, що оспорювана позивачем інформаціяне містить відомостей у формі твердження, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, а є оціночними судженнями автора і не підлягає доведенню і спростуванню у відповідності до вищевказаних норм, які регулюють дані правовідносини. 
За частинами 1-4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.
Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.
Як судом вірно встановлено, інформація, яка поширена відповідачем Луганською обласною загальнополітичною газетою «Луганщина.юа» відносно позивача  ОСОБА_1 є оціночним судженням, отже позивач має право вимагати від відповідача відшкодування моральної шкоди лише у разі, якщо вона висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі. Разом з цим, суб`єктивна думка відповідача викладена у його висловлюваннях хоча і має негативний характер, однак не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не висловлена в брутальній, принизливій чи непристойній формі.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, з вказаних вище підстав.
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Доводи скаржника за своєю суттю є обґрунтуванням позовних вимог, і зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, яким суд надав належну правову оцінку.
Підсумовуючи зазначене, колегія суддів погоджується з наведеними вище висновками суду, і вважає, що суд першої інстанції вірно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та правильно керувався нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, вірно встановив обставини справи, і ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Дата складення повної постанови – 27 вересня 2021 року. 

Головуючий                                                                                            Ю.П. Лозко 

Судді:                 В.М. Луганська

               М.В. Назарова