ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7158/21 Справа № 188/1160/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 27 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1  — ОСОБА_2  на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.12.2017 року він дав у борг відповідачу грошові кошти в сумі 18500,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кошти до 01.08.2018 року. Однак до теперішнього часу ОСОБА_1 борг не повернув. Грошові кошти він надав у присутності свідка ОСОБА_4 .
Оскільки відповідач у добровільному порядку не повертає борг, то просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 18500,00 доларів США, що еквівалентно 502090,00 грн. та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 30125,00 грн., та судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року позов задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 19.12.2017 року у сумі 18500,00 доларів США, що в еквіваленті становить 502090 гривень 00 копійок та 3 % річних в сумі 30125 гривень 00 копійок, а всього в сумі 532215гривень 40 копійок; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не повернув ОСОБА_5 кошти за борговою розпискою, а тому сума боргу з урахуванням трьох відсотків річних за період прострочення боргу в межах позовних вимог повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача примусово. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що з розписки від 19.12.2017 року видно, що ОСОБА_1 в присутності ОСОБА_4 взяв у борг в ОСОБА_3 18500 доларів США та зобов`язався повернути повністю позичені гроші до 01.08.2018 року.
Факт написання розписки та не повернення до теперішнього часу грошових коштів не заперечується сторонами у судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 не повернув ОСОБА_5 кошти за борговою розпискою, а тому сума боргу з урахуванням трьох відсотків річних за період прострочення боргу в межах позовних вимог повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача примусово. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом судом першої інстанції не враховано той факт, що позивачем до суду не надано договір позики, який би підтверджував факт укладання між позивачем та відповідачем позики в сумі 18500 доларів США, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки факт укладання договору позики підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою.
Доводи апеляційної скарги про те, що даною розпискою не засвідчено факт передачі грошових коштів, а тому не можна вважати, що договір позики є укладеним, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки надана позивачем розписка містить в собі всі необхідні ознаки договору позики.
Отже, з огляду на зміст розписки, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність між позивачем та відповідачем грошових зобов`язань, які випливають саме із договору позики, а тому наявні всі правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача боргу за розпискою.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Суд з дотриманням приписів закону правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — ОСОБА_2  – залишити без задоволення.
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко