УХВАЛА

30 вересня 2021 року 
Київ
справа №600/1637/20-а
адміністративне провадження №К/9901/34265/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,
суддів: Жука А.В.,  Шевцової Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі №600/1637/20-а за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними, -
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , судді Вижницького районного суду Чернівецької області, суддівської винагороди за період з 24 липня 2020 року по 28 вересня 2020 року включно із застуванням обмеження нарахування у розмірі 10 мінімальних заробітних плат у сумі 47320,00 грн., визначеного   статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік";
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області провести нарахування та виплату судді Вижницького районною суду Чернівецької області ОСОБА_1  суддівської винагороди за період з 24 липня 2020 року по 28 вересня 2020 року включно на підставі частин 2, 3, 5, 6   статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадовою окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якої встановлено на 1 січня 2020 року, з урахуванням щомісячної доплати за вислугу років за наявності стажу більше 5 років у розмірі 20 відсотків посадового окладу з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 24 липня 2020 року по 28 вересня 2020 року включно;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області - суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у десятиденний строк звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року, залишеним без змін  постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року, адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 24 липня 2020 року по 28 серпня 2020 року включно із застуванням обмеження нарахування у розмірі 10 мінімальних заробітних плат у сумі 47320,00 грн., визначеного   статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".
Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з 24 липня 2020 року по 28 серпня 2020 року включно на підставі   статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"   з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Рішення суду в межах нарахування та виплати суддівської винагороди за один місяць допущено до негайного виконання.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із ухваленими рішеннями, відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2021 року касаційну скаргу повернуто скаржнику у зв`язку із підписанням її особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.
Також ухвалами Верховного Суду від  26 липня 2021 року та від 27 серпня 2021 року повторно подані касаційні скарги повернуто відповідачу у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.
07 вересня 2021 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області вчетверте подало касаційну скаргу на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
Відповідно до частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (частина третя статті 329 КАС України).
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень 18 травня 2021 року Сьомим апеляційним адміністративним судом розглянуто справу та ухвалено постанову в порядку письмового провадження. Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 18 травня 2021 року, тому останній день строку на касаційне оскарження припадав на 17 червня 2021 року, а скаргу подано до   Верховного Суду  07 вересня 2021 року. 
Частиною п`ятою статті 251 КАС України встановлено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що вже звертався до Верховного Суду із касаційною скаргою від 08 червня 2021 року, яку було повернуто Верховним Судом та отримано ним 01 липня 2021 року. Повторно подані касаційні скарги теж було повернуто Верховним Судом ухвалами  від 26 липня 2021 року та від 27 серпня 2021 року. А тому, просив поновити пропущений процесуальний строк. 
Разом з тим, згідно з відомостями автоматизованої системи документообігу суду Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області вже неодноразово зверталось до суду касаційної інстанції з касаційними скаргами, ще 16 червня 2021 року, 19 липня 2021 року та 12 серпня 2021 року, які йому повернуто ухвалами Верховного Суду від 22 червня 2021 року, від 26 липня 2021 року та від 27 серпня 2021 року через невідповідність вимогам статті 330 КАС України на підставі пунктів 1, 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
Верховний Суд зазначає, що повернення касаційної скарги не є безумовною підставою для поновлення строку на касаційне оскарження і обставини, за яких Верховний Суд вже повертав попередні касаційні скарги, безпосередньо пов`язані саме з діями заявника щодо належного оформлення касаційної скарги протягом тривалого періоду. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вказані підстави пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними.
Отже, заявнику необхідно подати клопотання із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження та надати належні та допустимі докази, що підтверджують ці обставини.
Крім того, судом встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У тексті касаційної скарги заявник указує, що підставами касаційного оскарження судових рішень у цій справі є пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Так, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо правомірності виконання правової норми про застосування обмеження до суддівської винагороди, а саме щодо застосування частини третьої статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", в редакції, яка діяла з 18.04.2020 до 28.08.2020.
Водночас, у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/20 викладено правовий висновок щодо неправомірності обмеження виплати, починаючи з 18 квітня 2020 року, суддівської винагороди (розміром, що не перевищує десять прожиткових мінімумів) на підставі статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-ІХ в редакції закону станом на дату виникнення спірних відносин).
Верховний Суд у згаданій постанові вказав, що Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож "спеціальність" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення частини другої статті 130 і є своєрідним її "продовженням", у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).
Верховний Суд зазначив, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-ІХ) має іншу сферу регулювання. Вимоги щодо його змісту містяться в частині другій статті 95 Конституції України та деталізовані у БК України. Цей закон (про державний бюджет) не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставним посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Згідно з вимогами частини третьої статті 334 КАС України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження, а за змістом частини першої статті 341 КАС України, за винятком частини третьої цієї статті КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Таким чином межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, зазначеними скаржником, та викладеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Згідно із частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Частинами першою і другою статті 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Враховуючи викладене, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням відповідачу строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви, а також уточненої касаційної скарги із належним обґрунтуванням зазначеної відповідачем підстави касаційного оскарження судових рішень, визначеної пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, на якій подається касаційна скарга.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Керуючись статтями 3, 169, 328, 329, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, 
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави пропуску Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області строку на касаційне оскарження рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі №600/1637/20-а. 
Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року у справі №600/1637/20-а за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державної судової адміністрації України в Чернівецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними - залишити без руху.
Надати заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частини ухвали.
Роз`яснити, що невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк є підставою для повернення касаційної скарги, а неподання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або визнання судом наведених підстав неповажними - для відмови у відкритті касаційного провадження.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.  
Суддя-доповідач                                                                                         В. Е. Мацедонська 
Судді                                                                                                             А. В. Жук
                                                                                                                      Н. В. Шевцова