ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 грудня 2021 р. 	Справа № 520/7617/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Русанової В.Б. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/7617/21
за позовом         ОСОБА_1  
до       Головного управління Пенсійного фонду України Харківської області                
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила:
- визнати незаконними та скасувати рішення відповідача від 15.01.2021;
- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період з 01.02.2004 по 11.02.2010 до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком та провести перерахунок пенсії з дати звернення за виплатою пенсії.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 в задоволенні позову відмовлено.
Позивач не погодившись з таким рішенням звернулася до суду з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказує, що з`ясувавши обставини по справі суд першої інстанції не дослідив і не надав належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що позивач у січні 2021 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу перерахунку її пенсії з урахуванням періоду догляду за дитиною інвалідом з 01.02.2004 по 11.02.2010.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.01.2021 № 963370139719 відмовлено, у зв`язку із несплатою в даний період страхових внесків.
Вважаючи таку відмову відповідача необґрунтованою, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із п. «ж» ч. 1 ст. 3 Закону № 1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, які здійснюють догляд за інвалідом І групи або дитиною -інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.
Відповідно до п. «є» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який потребує постійного стороннього догляду.
Порядок встановлення часу догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлений пунктом 10 Порядку № 637, а саме - зазначений час догляду встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей - інвалідів) і вік (для престарілих і дітей - інвалідів).
Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду на підставі відомостей, одержаних від органів управління житловим фондом, сільських, селищних рад народних депутатів, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їхніх сусідів, інших даних.
Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.
Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або паспорт чи довідка житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації) та інші.
Згідно із ст. 11 Закону № 1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за інвалідом 1 групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства.
Статтею 66 Закону № 1788-XII передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу ), на які відповідно до Закону України Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Відповідно до статті 41 Закону № 1058-IV отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.
Аналіз вищезазначених норм вказує, що для зарахування до стажу роботи періоду догляду за іншою особою, така особа повинна бути або інвалідом І групи, або дитиною інвалідом віком до 16 років, або пенсіонером, який потребує постійного стороннього догляду. Вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.
Судовим розглядом встановлено, що позивач має дитину, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , видане 09.01.1981.
Разом з цим, в матеріалах справи наявна копія довідки Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради від 20.04.2021 № 02-04/3/50, якою підтверджено те, що позивач з 01.02.2004 по 30.06.2010 перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Ізюмської міської ради та отримувала щомісячну грошову допомогу особі, яка проживає разом з інвалідом ІІ групи, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також позивач надала до матеріалів справи копію довідки Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради від 15.04.2021 № 02-04/3065, яка видана на підтвердження того, що позивач отримує грошову допомогу, як особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю (інвалід ІІ групи).
На виконання вимог ухвали суду від 24.05.2021 позивач надіслала на адресу суду довідку Центральної міської лікарні м. Ізюм, виданої на підтвердження того, що дочка позивача знаходиться на медичному обліку з 1997 року та в період з 01.02.2004 по 30.06.2010 отримувала висновки лікарсько консультативної комісії про необхідність постійного стороннього догляду за інвалідом ІІ групи.
Таким чином. Колегія суддів вважає, що позивач не відповідає жодному з критеріїв осіб, які здійснюють догляд за іншими особами та мають право на включення цього періоду до стажу роботи, оскільки ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи (Законом передбачено наявність інвалідності І групи), не є дитиною інвалідом до 16 років (повних років на теперішній час 40) та не є пенсіонером, який потребує постійного стороннього догляду.
Отже, відсутні підстав для включення до стажу роботи періоду догляду за  ОСОБА_2 , що передбачені п. «є» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII.
Враховуючи встановлені обставини та наявні у справі докази, суд вважає, що позивач не має права на включення спірного періоду до його загального стажу роботи та, як наслідок, права на перерахунок пенсії на цій підставі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не має права на включення спірного періоду до її загального стажу роботи, а тому позовні вимоги є необгрунтованими.
Доводи наведені у апеляційних скаргах, висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції.
За змістом ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить. 
          Керуючись ст.ст. 229, 238, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 по справі № 520/7617/21 - залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич    В.Б. Русанова