ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" жовтня 2021 р.                                  Справа № 910/6243/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Шапрана  В.В.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Андрієнка  В.В. 
 
секретар                      Місюк О.П.
за участю 
представників:           позивача - Янович Л.В.
                                   відповідача - Деркач В.В.
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція"
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021
у справі №910/6243/21 (суддя - Привалов А.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат"
до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат" звернулося з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості за договором поставки №53-122-01-20-09576 від 24.04.2020 у загальному розмірі 600022,42 грн, з яких: 536508,40 грн - основний борг, 49257,41 грн - інфляційні втрати та 14256,61 грн - 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань за договором поставки в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого у Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" утворилася спірна заборгованість.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 відкрито провадження у справі №910/6243/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
24.05.2021 до суду від позивача надійшла заява про уточнення (збільшення) позовних вимог, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат" просило стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 605302,83 грн, з яких: 536508,40 грн - основний борг, 53012,97 грн - інфляційні втрати та 15781,46 грн - 3% річних.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат" задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь позивача 536508,40 грн основного боргу, 15255,76 грн 3% річних та 42438,83 грн інфляційних втрат, в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення 3% річних в сумі 15255,76 грн та інфляційних втрат в сумі 42438,83 грн та ухвалити в зазначеній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог. Також відповідач просить вирішити питання щодо повернення позивачеві з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору за подання позову.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що місцевим господарським судом під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у нього не виникло зобов`язання зі сплати 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивач не заявляв вказаних вимог до відповідача у порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України.
Також відповідач посилається на те, що оскільки він визнав позов в частині стягнення суми основного боргу, суд першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України мав повернути позивачу 50% сплаченого ним при поданні позову судового збору.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 апеляційну скаргу у справі №910/6243/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/6243/21, призначено її до розгляду на 28.09.2021, а також встановлено позивачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.
До суду 18.08.2021 від відповідача надійшло клопотання про участь представника у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".
Також 16.09.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить залишити її без задоволення. Окрім цього, позивач також просить вийти за межі вимог апеляційної скарги та змінити рішення суду першої інстанції або ухвалити нове рішення в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат. За розрахунком позивача, стягненню з відповідача підлягають 53012,97 інфляційних втрат та 15781,46 грн 3% річних, тобто, у сумах, заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат" у клопотанні про збільшення розміру позовних вимог.
Вказану позицію позивач обґрунтовує тим, що місцевим господарським судом неправильно застосовано ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат, а також не застосовано правову позицію щодо методики розрахунку інфляційних втрат, викладену у постановах Верховного Суду.
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/4565/21 від 20.09.2021 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/6243/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 апеляційну скаргу у справі №910/6243/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 справу №910/6243/21 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та задоволено клопотання відповідача про участь у судовому засіданні 28.09.2021 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У призначене засідання суду 28.09.2021 з`явився представник відповідача та надав пояснення по суті апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 оголошено перерву у судовому засіданні до 26.10.2021 та задоволено усне клопотання представника відповідача про проведення наступного засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
У засідання суду 26.10.2021 з`явилися представники сторін та надали пояснення по суті апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Зі встановлених місцевим господарським судом обставин справи убачається, що Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" у березні 2020 року через систему електронних публічних (державних) закупівель Prozorro проводилася тендерна закупівля виробів з алюмінію із застосуванням процедури відкритих торгів.
24.04.2020 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат" (постачальник) укладено договір поставки №53-122-01-20-09576, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, у свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації №1 (додаток №1 до договору).
Відповідно до п. 1.2 договору предметом поставки є - 147200004 (вироби з алюмінію), які передбачені у специфікації №1.
Згідно з п. 2.2 договору загальна сума договору складає 654570,00 грн.
Зазначене підтверджується і специфікацією №1, у якій відповідно до п. 2.3 договору визначені також кількість товару та ціна за його одиницю.
Пунктом 3.1 договору узгоджено, що продукція поставляється постачальником на умовах DDP у редакції "Інкотермс 2010" протягом 45 календарних днів з дати оприлюднення договору на веб-порталі уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі". Місце поставки та "Вантажоодержувач" - 34400, м. Вараш, Рівненська обл., склад РВ ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом".
Відповідно до п. 6.1 договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".
Про дату оформлення ярлика на придатну продукції замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика (п. 6.2 договору).
Строк дії договору - по 31.12.2020, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника - до спливу гарантійних строків (п. 12.1 договору).
На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу продукцію згідно специфікації №1 на суму 650078,40 грн, що підтверджується підписаною сторонами та скріпленою печатками видатковою накладною №РН0001787 від 26.05.2020.
Також на виконання вимог договору позивачем було складено та зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №375 від 26.05.2020 та розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до неї.
Позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру №СФ-0002333 від 26.05.2020 на оплату товару у сумі 650078,40 грн.
Відповідач листом №8748/041від 11.06.2020 підтвердив позивачу про проходження вхідного контролю продукцією та оформлення ярлика на придатну продукцію №1-4, 5-128 від 04.06.2020.
Натомість, відповідач оплату за товар здійснив лише частково на суму 113570,00 грн та з порушенням строку, встановленого п. 6.1 договору.
Як убачається з наявної у матеріалах справи банківської виписки позивача по рахунку, відповідачем здійснено наступні оплати за поставлений товар по видатковій накладній №РН0001787 від 26.05.2020:
- 19.02.2021 на суму 23049,00 грн;
- 02.04.2021 на суму 34541,40 грн;
- 14.04.2021 двома платежами на загальну суму 55979,60 грн.
З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією №19-09 від 25.09.2020, проте Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" вимоги щодо оплати заборгованості у повному обсязі не виконало.
Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №53-122-01-20-09576 від 24.04.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат" звернулося з даним позовом до суду та просило стягнути з відповідача суму основного боргу за договором у розмірі 536508,40 грн.
Окрім цього, у зв`язку з порушенням строків оплати за товар позивач також просив на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) стягнути з відповідача 53012,97 грн інфляційних втрат та 15781,46 грн 3% річних (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).
Відповідач у відзиві на позов визнав заявлені вимоги в частині стягнення суми основного боргу, однак заперечив стосовно стягнення 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивач не заявляв вказаних вимог у порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив факт порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань. Однак, судом зазначено, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат здійснено позивачем невірно, тому до стягнення відповідача підлягають 15255,76 грн 3% річних та 42438,83 грн інфляційних втрат.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частинами 1, 3 та 5 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.
Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач у повній мірі не виконав свій обов`язок щодо оплати вартості поставленого позивачем товару.
Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з п. 6.1 договору оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС".
Датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем (п. 8.4 договору).
Відповідно до п. 8.5 договору перехід права власності на продукцію відбувається в момент поставки за умови наявності належним чином оформлених товарно-супровідних документів.
Оскільки ярлик на придатну продукцію оформлено відповідачем 04.06.2020, товар мав бути оплачений ним до 20.07.2021 включно.
Проте, як правильно встановлено місцевим господарським судом, відповідач не здійснив повної оплату за товар впродовж встановленого строку, у зв`язку з чим утворилася спірна заборгованість в сумі 536508,40 грн.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Аналогічна правова норма передбачена ч. 1 ст. 193 ГК України.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Як правомірно встановлено місцевим господарським судом, невиконання зобов`язання за договором в частині оплати товару на суму 536508,40 грн підтверджується матеріалами справи, а відповідачем не надано доказів на спростування вказаної заборгованості.
Отже, оскаржуване рішення суду в частині вимог про стягнення суми основного боргу є обґрунтованим та таким, що ухвалено з повним та усебічним дослідженням обставин справи.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що у нього не виникло зобов`язання зі сплати 3% річних та інфляційних втрат, оскільки позивач не заявляв вказаних вимог до відповідача у порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України.
Також відповідач посилається на те, що оскільки він визнав позов в частині стягнення суми основного боргу, суд першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 130 ГПК України мав повернути позивачу 50% сплаченого при поданні позову судового збору.
Проте, апеляційний суд вважає наведені доводи безпідставними та такими, що не ґрунтується на приписах закону.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Разом з цим, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, а також трьох процентів річних від простроченої суми є похідними від виконання основного зобов`язання та виступають способом захисту майнового права та інтересу, а відтак до них не може бути застосовано положення ст. 530 ЦК України.
Також відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Отже, зі змісту наведеної процесуальної норми убачається, що для повернення позивачу половини сплаченого судового збору законодавець визначає дві обов`язкові умови:
- відповідач має визнати позов до початку розгляду справи по суті;
- відповідач має визнати всі заявлені до нього позовні вимоги.
Натомість, як убачається з відзиву на позов, відповідач до початку розгляду справи по суті визнав лише частину позовних вимог - суму основного боргу. Отже, суд зауважує на тому, що у даному випадку відсутні підставі для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову.
Колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Однак, відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо перерахунку 3% річних та інфляційних втрат та вважає за можливе для ухвалення законного і обґрунтованого рішення вийти за межі вимог і доводів апеляційної скарги з урахуванням наступного.
Оскільки відповідачем було здійснено часткові оплати заборгованості, апеляційний суд звертає увагу на те, що для нарахування 3% річних та інфляційних втрат слід виокремити наступні періоди:
- за 213 днів прострочення з 21.07.2020 по 18.02.2021 (19.02.2021 відповідачем сплачено 23049,00 грн) включно на суму заборгованості 650078,40 грн;
- за 41 день прострочення з 20.02.2021 по 01.04.2021 (02.04.2021 відповідачем сплачено 34541,40 грн) включно на суму заборгованості 627029,40 грн;
- за 11 днів прострочення з 03.04.2021 по 13.04.2021 (14.04.2021 відповідачем сплачено 55979,60 грн) включно на суму заборгованості 592488,00 грн;
- за 37 днів прострочення з 15.04.2021 по 21.05.2021 (дата, самостійно визначена позивачем) включно на суму заборгованості 536508,40 грн.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.
Місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що за перерахунком суду розмір 3% річних становить 15255,76 грн, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Однак, на підтвердження вказаних висновків судом не наведено власного розрахунку 3% річних за вказані періоди прострочення.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне здійснити власний розрахунок заявлених до стягнення 3% річних, який відповідає вищевикладеним обставинам справи:

Дата початку	Дата закінчення	Кількість днів	Сума боргу	Відсоткова ставка	Відсотки	
21.07.2020	18.02.2021	213	650078,00	3	11356,88	
20.02.2021	01.04.2021	41	627029,00	3	2113,00	
03.04.2021	13.04.2021	11	592488,00	3	535,67	
15.04.2021	21.05.2021	37	536508,00	3	1631,57	
Всього:	 	302	 	 	15637,12	

Отже, сума 3%, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 15637,12 грн.
З огляду на викладене, ані розрахунок позивача, ані здійснений перерахунок суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Тому, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат" в частині стягнення 3% підлягають частковому задоволенню.
Також місцевим господарським судом здійснено власний перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, за результатами якого стягнуто з відповідача 42438,83 грн інфляційних втрат замість заявлених 53012,97 грн.
В обґрунтування власної позиції судом першої інстанції зазначено, що невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць. При цьому, суд першої інстанції мотивував наведені висновки правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, 13.02.2019 у справі №924/312/18 та 05.07.2019 у справі №905/600/18.
Поряд з цим, у поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що Верховний Суд у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 здійснив відступ від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, 13.02.2019 у справі №924/312/18 та 17.10.2018 у справі №916/1883/16, про те, що якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до боржника (відповідача) відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме стягнення інфляційних втрат за такий місяць.
Колегія суддів зазначає, що Об`єднана палата Касаційного господарського суду у наведеній постанові роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Також касаційним судом зазначено, що методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
За вказаних обставин колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом під час розрахунку інфляційних втрат застосовано правову позицію Верховного Суду, яка є неактуальною, та від якої касаційним судом здійснено відступ.
Тому, суд вважає за необхідне здійснити власний розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, який відповідає вищевикладеним обставинам справи та правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.
За розрахунком суду, оскільки відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з останнього, складає 38614,63 грн. При цьому, апеляційний суд зазначає, що з розрахунку інфляційних втрат, здійсненого позивачем, виключено квітень 2021 року, оскільки Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" здійснювало часткове погашення заборгованості 02.04.2021 та 14.04.2021.
З урахуванням вищезазначеного, ані розрахунок позивача, ані здійснений перерахунок суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Тому, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат" в частині стягнення інфляційних втрат також підлягають частковому задоволенню.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку стосовно того, що оскільки судом апеляційної інстанції встановлено факт неправильного застосування норм матеріального права при розрахунку місцевим господарським судом сум 3% річних та інфляційних втрат, рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/6243/21 підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь позивача 536508,40 грн основного боргу, 38614,63 грн інфляційних втрат та 15637,12 грн 3% річних у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки №53-122-01-20-09576 від 24.04.2020.
При цьому, як встановлено вище, оскільки доводи скаржника колегією суддів визнано необґрунтованими, апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до ст. 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам, а витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/6243/21 скасувати частково та ухвалити нове рішення.
3. Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:
« 1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, місто Київ, вулиця Назарівська, будинок 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Український кольоровий прокат" (01024, місто Київ, вулиця Лютеранська, будинок 15 літера А, нежиле приміщення 18, ідентифікаційний код 32669001) 536508 (п`ятсот тридцять шість тисяч п`ятсот вісім),40 грн основного боргу, 38614 (тридцять вісім тисяч шістсот чотирнадцять),63 грн інфляційних втрат, 15637 (п`ятнадцять тисяч шістсот тридцять сім),12 грн 3% річних та 8861 (вісім тисяч вісімсот шістдесят одна),36 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.»
4. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція".
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст складено 12.11.2021.

Головуючий суддя                                                            В.В. Шапран 

Судді                                                                                С.І. Буравльов

                                                                                В.В.Андрієнко