ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
іменем України

17 листопада 2021 року
м. Харків

справа № 641/20/21
провадження № 22-ц/818/5037/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:
позивач – Моторне (транспортне) страхове бюро України,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Алехіної Олени Анатоліївни – представника Моторного (транспортного) страхового бюро України  на заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2021 року в складі судді Сеник О.С.,

у с т а н о в и в : 

11 січня 2021 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. 

Позов мотивовано тим, що 20 січня 2019 року, близько 18 год. 30 хв., в місті Харкові на перехресті вул. Барикадна з пров. Барикадним, з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «DACIA LOGAN», державний номерний знак НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДПТ), в результаті якої було пошкоджено автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 . Постановою Ленінського районного суду міста Харкова від 06 травня 2019 року провадження у справі стосовно ОСОБА_1 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КупАП) закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Оскільки спричинена вказаним ДТП шкода потерпілій особі відшкодована не була, а цивільно – правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована не була, МТСБУ на підставі п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило виплату страхового відшкодування потерпілій особі – ОСОБА_2 у сумі 10 902,92 грн.

Також МТСБУ понесло витрати на проведення експертної оцінки у розмірі 800,00 грн. МТСБУ неодноразово зверталось до ОСОБА_1 з листами про компенсацію витрат в добровільному порядку, на що відповіді не отримувало.
Відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та п. 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув права зворотної вимоги (регресу) до винної особи, у зв`язку з чим просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати в розмірі 11 702,92 грн, з яких 10 902,92 грн – сума страхового відшкодування, 800,00 грн – сума витрат на проведення експертної оцінки; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2 102,00 грн.

Заочним рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2021 року у задоволенні позову – відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що МТСБУ не надано доказів вини у вчинені ОСОБА_1 ДТП та заподіянні шкоди, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України позивачем не доведено виникнення у нього права зворотної вимог до відповідача ОСОБА_1 

05 липня 2021 року ОСОБА_3 – представник МТСБУ подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог МТСБУ.

Апеляційна скарга мотивована тим, що застосування пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП – через відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Відтак, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Таким чином, закриття провадження у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно відповідача строків притягнення до адміністративної відповідальності не свідчить про відсутність в діях відповідача складу адміністративного правопорушення. Крім того, за заявою потерпілої особи позивачем було відкрито регламентну справу № 56767, проведено розслідування причини ДТП та встановлений розмір збитків. Зібрані докази, а саме, довідка поліції про ДТП від 20 січня 2019 року, матеріали справи про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП стосовно відповідача, вказували на те, що ДТП сталося саме з вини ОСОБА_1 МТСБУ не мало підстав для здійснення регламентної виплати заподіяної шкоди ОСОБА_2 

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу  ОСОБА_3  – представника МТСБУ  на заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини першої статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України – в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаними вимогам закону не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 20 січня 2019 року, близько 18 год. 30 хв., ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «DACIA LOGAN», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись на перехресті вул. Барикадна з пров. Барикадним, проявивши неуважність при зміні напрямку руху, порушив п. 10.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого допустив зіткнення з транспортний засіб «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 213742 від 25 січня 2019 року. 

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , транспортний засіб «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , належить ОСОБА_2 .

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року провадження за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили.
Суд першої інстанції зазначив, що оскільки з дня вчинення правопорушення пройшло більше трьох місяців, строки накладення адміністративного стягнення збігли, що перешкоджає подальшому провадженню по справі, суд позбавлений можливості встановити винність чи невинуватість ОСОБА_1 в скоєнні правопорушення.

Відповідно до звіту № 074/М/2019 про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, складеного ТОВ «Незалежна експерта компанія» 28 березня 2019 року, вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу, становить 10 902,92 грн. 

18 квітня 2019 року власник автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про здійснення оцінки шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, та її відшкодування.

На момент ДТП цивільна-правова відповідальність водія транспортного засобу «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», про що свідчить наявна в матеріалах справи копія полісу № АМ/5661773 від 28 лютого 2018 року. 

Цивільна-правова відповідальність водія автомобіля «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП застрахована не була.

03 липня 2020 року з метою досудового врегулювання спору МТСБУ направило ОСОБА_1 претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу, на яку відповідач не відреагував, ніяких виплат останній не здійснив.
02 липня 2019 року МТСБУ у зв`язку з настанням події, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону  України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до наказу від 01 липня 2019   року № 6441 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих здійснило виплату страхового відшкодування ОСОБА_2  в розмірі 10 902,92 грн.
За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно – правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце ДТП та чи сталася вона з вини відповідача. 

З урахуванням визначених ЦПК України принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу та відповідно до статті 1166 ЦК України саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Сам по собі факт непритягнення винної особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена не з його вини.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 25 січня 2019 року (ОБ № 213742) ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «DACIA LOGAN», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Харкові по вулиці Барикадній на перехресті з пров. Барикадним, при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці, чим допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, заподіяна матеріальна шкода.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року провадження за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили.
Зі змісту даної постанови вбачається, що відповідно до висновку автотехнічного експертного дослідження № 5085/5538, складеного 20 березня 2019 року експертом Харківського науково – дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса у варіанті № 1 згідно пояснень водія ОСОБА_1 - в даному варіанті дорожньої ситуації водій ОСОБА_1 повинен був діяти згідно з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути ДТП діями водія ОСОБА_1 не визначалася і в його діях невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП, не вбачається. Водій ОСОБА_4 в даному варіанті дорожньої ситуації повинен був діяти згідно з вимогами п. 14.6 «а» Правил дорожнього руху України, виконанням яких визначалася технічна можливість уникнути ДТП з його сторони. Дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 14.6 «а» Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з ДТП. Відповідно до варіанту № 2 згідно пояснень водія ОСОБА_4 - в даному варіанті дорожньої ситуації водій ОСОБА_4 повинен був діяти згідно з вимогами п. 14.6 «а» Правил дорожнього руху України. Дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 14.6 «а» Правил дорожнього руху України і, з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з ДТП. Водій ОСОБА_1 в даному варіанті дорожньої ситуації повинен був діяти згідно з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України, виконанням яких визначалась обумовлювалося технічна можливість уникнути ДТП з його сторони. Дії водія ОСОБА_1 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України причинному зв`язку з ДТП.
Між тим постанова Ленінського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року не містить даних, що механізм ДТП мав місце саме за варіантом № 1.
Дана постанова ОСОБА_1 не оскаржена в установленому законом порядку.
У пункті 7 частини першої статті 247 КУпАП  зазначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП  - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.
Сплата МТСБУ потерпілій особі страхового відшкодування, а також вартість послуг експертної оцінки підтверджується матеріалами справи.
Згідно зі звітом № 074/М/2019 про оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП від 28 березня 2019 року, проведеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія», матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, яка сталася 20 січня 2019 року, складає 10 902,92 грн.
Експертом при визначенні розміру матеріального збитку враховано рік випуску автомобіля, наявні пошкодження, які не відносяться до ДТП, фізичне зношування транспортного засобу в зв`язку з його експлуатацією та втрату товарної вартості.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення позову і стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ понесених витрат у зв`язку із регламентною виплатою є доведеними.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог МТСБУ та стягнення з ОСОБА_1 в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 11 702,92 грн з яких – 10 902,92 грн – сума страхового відшкодування та 800,00 грн - сума витрат на проведення експертної оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом наведених положень процесуального закону, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви – 2 102,00 грн (а. с. 1), апеляційної скарги - 3 153,00 грн (а. с. 78).
Таким чином, оскільки позов та апеляційну скаргу задоволено, з ОСОБА_1 на користь МТСБУ підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 5 255,00 грн.

Керуючись статтями 374, 376 ч. 1 п. 1, п. 4, 382, 384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу   Алехіної Олени Анатоліївни – представника Моторного (транспортного) страхового бюро України  - задовольнити.

Заочне рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов  Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати в розмірі 11 702,92 грн (одинадцять тисяч сімсот дві грн 92 коп). 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 255,00 грн (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять грн 00 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 17 листопада 2021 року.
Головуючий                                                                              А.В. Котелевець

Судді                                                                                          О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина