П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
24 листопада 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/8539/21	
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,
при секретарі – Пальоній І.М., 
за участю: представника позивача – Вовка Олександра Євгеновича та представника відповідача – Пашаєва Гаджи Валійовича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації за час затримки виконання рішення суду,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської обласної прокуратури, в якому просив:  стягнути з Одеської обласної прокуратури середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2020 р. по 28.04.2021 р. у розмірі 420046,90 грн. (182 робочих дні); допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць, що складає 53082,85 грн. (23 робочих дні); стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду вiд 28.04.2021 р. по справі №420/6806/20 по день фактичного поновлення його на посаді прокурора Одеської області (по день винесення судового рішення у даній справі), що станом на 15.05.2021 р. становить 20771,55 грн. (9 робочих днів).
Крім того, у судовому засіданні 21.07.2021 року представником позивача подано до суду новий розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, яким збільшено розмір позовних вимог. 
Судом першої інстанції у судовому засіданні 21.07.2021 року (а.с.79) задоволено клопотання представника позивача про долучення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі, з приводу чого представник відповідача не заперечував.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 р. по справі №420/6806/20 йому відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з тим, що вона була заявлена до неналежного відповідача - Офісу Генерального прокурора, замість Прокуратури Одеської області (Одеської обласної прокуратури) та зазначено, що «...колегія суддів звертає увагу на те, що зазначене не позбавляє позивача права звернення до суду з вказаними позовними вимогами до належного відповідача шляхом подачі нового позову». Як стверджує позивач, його вимушений прогул розпочався 29.07.2020 р., з дати, з  якої він вже не мав права виходити на роботу через видання наказу Офісу Генерального прокурора від 27.07.2020 р. №192к про звільнення, а кінцевою датою періоду, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, є день винесення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі №420/6806/20 - 28.04.2021 р., через те, що протягом розгляду в суді справи №420/6806/20 щодо його звільнення роботодавець добровільно не виніс наказ про його поновлення на посаді.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року позов задоволено частково. Суд вирішив стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2020 року по 28.04.2021 року у сумі 436202,55 грн. (чотириста тридцять шість тисяч двісті дві гривні,   55 копійок) з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.
Також суд допустив негайне виконання судового рішення в частині стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2020 року по 28.04.2021 року у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 45005,03 грн. (сорок п`ять тисяч п`ять гривень 03 копійки) з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.   
Не погоджуючись з даним рішенням суду в частині, в якій позовні вимоги були задоволені, відповідач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.
При цьому, в обґрунтування вказаної апеляційної скарги відповідачем було зазначено лише, що на судові рішення у справі №420/6806/20 Офісом Генерального прокурора подано касаційну скаргу, за якою 07.07.2021 Касаційній адміністративним судом у складі Верховного Суду відкрито касаційне провадження. Отже, остаточне рішення у справі №420/6806/20 за позовом ОСОБА_1 щодо звільнення та поновлення на посаді прокурора Одеської області судами не ухвалено, через що вимога про стягнення з прокуратури Одеської області середнього заробітку за час вимушеного прогулу є передчасною.
Також, було зазначено, що Одеська обласна прокуратура не є відповідачем у справі №420/6806/20, та відповідно на неї не покладався обов`язок виконання судових рішень у цій справі, зокрема щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді. Більш того, Одеський окружний адміністративний суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про те, що компетенцією щодо поновлення позивача наділена не Одеська обласна прокуратура, а Офіс Генерального прокурора.
Також, не погоджуючись з даним рішенням суду в частині вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, позивач подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції в цій частині ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення вказаних позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення лише апеляційної скарги позивача в частині з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Генерального прокурора України від 30.09.2019 року №163к на підставі відповідної заяви ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора Одеської області з 01.10.2019 р.
15.10.2019 року позивачем подано на ім`я Генерального прокурора письмову заяву про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію на підставі пункту 10 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
За результатом проходження тестування на знання та вміння у застосуванні закону і відповідність здійснювати повноваження прокурора позивач набрав 87 балів. Також позивач успішно пройшов тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
З урахуванням графіку проведення співбесід прокурорів регіональних прокуратур,     20.07.2020 р. позивач прийняв участь у співбесіді.
20.07.2020 року Одинадцятою кадровою комісією з атестації прокурорів регіональних прокуратур прийнято рішення №11 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.
На підставі зазначеного рішення Офісом Генерального прокурора прийнято наказ від 27.07.2020 р. №192к про звільнення позивача з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 28 липня 2020 року.
Вважаючи вказані рішення кадрової комісії та наказ Офісу Генерального прокурора протиправними, позивач звернувся з позовною заявою до Одеського окружного адміністративного суду (справа №420/6806/20), в якій просив суд: визнати протиправними та скасувати рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 ; визнати протиправними та скасувати наказ Генерального прокурора від 27.07.2020р. №192к; поновити його на посаді прокурора Одеської області з 29 липня 2020 року; стягнути     середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року по справі №420/6806/20 визнано протиправним та скасовано рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ Офісу Генерального Прокурора від 27.07.2020р. №192к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру»; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 28.07.2020року; стягнуто з Офісу Генерального Прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.07.2020р. по день поновлення на посаді у загальному розмірі 129245 грн.20коп.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 року по справі №420/6806/20 скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, прийнято по справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020 року про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 , визнано протиправними та скасовано наказ Офісу Генерального прокурора від 27.07.2020р. №192к "Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту     9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 29 липня 2020 року, відмовлено в іншій частині позовних вимог.
Як зазначено позивачем, станом на дату його звернення до суду, рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 року по справі №420/6806/20 щодо поновлення його на посаді не виконано, що і стало підставою для звернення до суду.
Приймаючи рішення про задоволення позову в частині, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2020 року по 28.04.2021 року у відповідній сумі.
Також суд зазначив, що необхідною умовою для вирішення питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду вiд 28.04.2021 р. по справі №420/6806/20 є наявність факту виконання даного рішення суду. В даному ж випадку, на час звернення позивача до суду з даним позовом та станом на дату вирішення даної адміністративної справи, доказів поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 28.07.2020 року суду не надано.
Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, лише в частині з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, з мотивувальної та прохальної частин апеляційної скарги позивача вбачається, що рішення суду ним оскаржується лише в частині позовних вимог щодо стягнення з Прокуратури Одеської області на його користь середнього заробітку за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду.
При цьому, з мотивувальної та прохальної частин скарги відповідача вбачається оскарження ним рішення суду лише в частині наявності права у позивача (станом до вирішення касаційним судом питання про поновлення позивача по суті) на середній заробіток за час вимушеного прогулу.
З огляду на зазначене, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції у вказаних межах вимог та обґрунтувань апеляційних скарг.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Положеннями статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 
Як було зазначено вище, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 року по справі №420/6806/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020 року про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 , визнано протиправними та скасовано наказ Офісу Генерального прокурора від 27.07.2020р. №192к "Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі пункту     9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 29 липня 2020 року, відмовлено в іншій частині позовних вимог.
При цьому, відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, суд по вказаній справі зазначав, що враховуючи, що позивачу заробітна плата нараховувалась та виплачувалась Прокуратурою Одеської області, вимога позивача до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є звернутою до неналежного відповідача.
Відповідно до ч.9 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно ст.90 вказаного закону фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Так, з наявних в матеріалах справи довідок Одеської обласної прокуратури вбачається, що середньомісячна заробітна плата позивача перед звільненням складала 45005,03 грн., а середньоденна заробітна плата – 2307,95 грн..
Таким чином, враховуючи наявність судового рішення про поновлення позивача на посаді, яке набрало законної сили, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період вимушеного прогулу у відповідній сумі, про що обґрунтовано зазначено і судом першої інстанції.
Стосовно стягнення з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1  середнього заробітку за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду вiд 28.04.2021 р. по справі №420/6806/20, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Положеннями статті 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
При цьому, колегія суддів вважає, що наявність/відсутність самого факту поновлення працівника на займаній посаді шляхом винесення відповідного наказу роботодавцем не впливає на право отримання такою особою виплат середнього заробітку на підставі положень  статті 236 КЗпП України за час затримки виконання рішення про поновлення, оскільки вирішальною обставиною в даному випадку є факт наявності вказаної затримки поновлення.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 16 квітня 2020 року по справі №540/654/19.
Як було зазначено, з довідок Одеської обласної прокуратури вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача складала 2307,95 грн..
Отже, враховуючи наведене та з огляду ту обставину, що початок відліку затримки виконання рішення про поновлення позивача слід вести з 29 квітня 2021 року, тобто наступного дня за днем винесення постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 року по справі №420/6806/20 та по 21 липня 2021 року (загалом 55 днів), про що заявлялось позивачем в суді першої інстанції і вказаний суд прийняв таку дату як кінцеву, колегія суддів приходить до висновку про належність до стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду вiд 28.04.2021 року на суму 126  937,25 грн. (2307,95 грн.х55 днів).
Водночас, вимоги апеляційної скарги позивача з приводу визначення кінцевою датою стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду вiд 28.04.2021 року – дату прийняття судом апеляційної інстанції рішення, колегія суддів вважає безпідставною, оскільки період часу після 21 липня 2021 року не було заявлено в суді першої інстанції та вказаний суд фактично його не досліджував, в той час як сутність апеляційного перегляду складається саме в наданні оцінки перегляду судом першої інстанції заявлених позовних вимог, чого в даному випадку в цій частині не вбачається.
Також, колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача в апеляційній скарзі на неналежність його як відповідача в контексті стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду вiд 28.04.2021 року, оскільки наказ про поновлення повинен приймати Офіс Генерального прокурора, з огляду на таке.
Так,в постанові (п.95-98) Верховного Суду від 10 вересня 2020 року (справа №280/2659/19) було зазначено, що безпідставними є доводи відповідача та представника Офісу Генерального прокурора щодо неможливості виконання судового рішення внаслідок того, що рішення про поновлення на роботі приймалося прокуратурою вищого рівня, оскільки за наслідком судового розгляду справи №808/892/17 визнано протиправними та скасовано наказ Генерального прокурора України від 01 березня 2017 року №45к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Запорізької області з 01 березня 2017 року у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та наказу Генерального прокурора України від 07 березня 2017 року № 47к про зміну наказу Генерального прокурора України від 01 березня 2017 року №45к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника прокурора Запорізької області з 01 березня 2017 року у зв`язку із скороченням кількості прокурорів органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а також поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника прокурора Запорізької області. 
Тобто, суди всіх інстанцій за наслідками розгляду справи № 808/892/17 підтвердили незаконність звільнення позивача та поновили його на посаді. Механізм поновлення позивача на посаді суди як першої та апеляційної інстанції, так і касаційної інстанції, не визначали - це безпосередній обов`язок роботодавця.
Суд апеляційної інстанції обґрунтовано взяв до уваги особливість ієрархічної побудови системи прокуратури та визначив, що прокуратура становить єдину систему, до складу якої входить, серед іншого, Генеральна прокуратура України та регіональні прокуратури, а отже несвоєчасне поновлення позивача на посаді Генеральною прокуратурою України, за умови отримання ним заробітної плати у прокуратурі Запорізької області, не може бути підставою для відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.
Інакший підхід не забезпечить дотримання гарантій, взятих на себе державою, у разі незаконного звільнення особи, а також суперечив би принципу «належного урядування». Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (дивитися рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, пункт 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, пункт 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року).
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду вiд 28.04.2021 року, які, на думку колегії суддів, підлягають задоволенню, а в іншій частині судом було правильно надано правову оцінку спору.
З огляду на зазначене, колегія суддів доходить висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції частково неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено часткове порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року – скасувати в частині позовних вимог про стягнення з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду вiд 28.04.2021 р. по справі №420/6806/20 по день фактичного поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області, в задоволенні яких було відмовлено.
Прийняти в цій частині постанову про часткове задоволення вказаних позовних вимог.
Стягнути з Прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду вiд 28.04.2021 р. по справі №420/6806/20 за період з 29 квітня 2021 року по 21 липня 2021 року у сумі 126937,25 грн..
В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Шевчук О.А.