УХВАЛА
 
07 грудня 2021 року
м. Київ
справа № 757/56945/20-ц
провадження № 61-19201ск21 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши питання про прийняття до розгляду касаційної скарги  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого                      2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру,
ВСТАНОВИВ:
03 листопада 2021 року ОСОБА_1  засобами поштового зв`язку надіслав на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 жовтня 2021 року.
Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.
Касаційна скарга оформлена з порушенням вимог статті 392 ЦПК України, оскільки скаржником не було належним чином зазначено підстави касаційного оскарження.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
Касаційна скарга всупереч до вимог статті 392 ЦПК України не містить чітких посилань на підстави касаційного оскарження. Скаржник узагальнено посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, натомість, чітко не зазначає підставу касаційного оскарження, не викладає її нормативно-правового обґрунтування, зокрема, не зазначає норму(и) права, з застосуванням якої(их) не погоджується..
Належне зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.
Скаржником не виконано в повній мірі вимоги законодавства стосовно зазначення підстав касаційного оскарження, в зв`язку з чим касаційна скарга не відповідає вимогам статті  392 ЦПК України.
Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підставу(и) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. 
Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне обґрунтування (посилання на норму права, з застосуванням якої не погоджується скаржник, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо) з урахуванням вимог цієї ухвали.
Крім того, за подання касаційної скарги не сплачений судовий збір.
В касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що є особою з інвалідністю, на підтвердження чого надає копію посвідченого належним чином перекладу повідомлення про рішення від 01 серпня 2017 року, за змістом якого Комітетом з прав і автономії людей з обмеженими можливостями присвоєно ОСОБА_1 , громадянину Франції, інвалідність в зв`язку з тим, що обмеження його трудових можливостей знижує його працездатність.
В касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилається на те, що згідно з вказаним повідомленням йому присвоєно інвалідність, аналогічну другій групі інвалідності, визначеній національним законодавством України. 
Відповідно до вимог частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
За змістом пункту 26 Положення Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року           № 1317 «Про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності» особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи IIIгрупа інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.
Таким чином, пільга щодо звільнення від сплати судового збору стосується осіб з інвалідністю І да ІІ груп. Всього в Україні визначено три групи інвалідності. На осіб з ІІІ-ою групою інвалідності вищевказана пільга не розповсюджується.
У суду відсутні достатні, беззаперечні докази, які б давали підстави для висновку, що інвалідність, встановлена відповідно до наданого скаржником повідомлення, відповідає другій групі інвалідності, визначеній національним законодавством.
Суд не уповноважений на власний розсуд вирішувати співвідношення іноземного документа аналогу, виданому відповідно до національного законодавства. 
За таких обставин, за відсутності прямої вказівки компетентного державного органу на відповідність наданого скаржником повідомлення групі інвалідності, встановленій національним законодавством, у суду відсутні підстави для застосування до        ОСОБА_1 пільг, встановлених частиною першою статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За правилами статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги.
Так з позовом ОСОБА_1 звернувся до суду у  грудні 2020 року.
Відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час звернення з позовом, за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог статті 176 ЦПК України у позовах про витребування майна, або про визнання права власності на майно ціна позову визначається вартістю майна.
Мотивувальні частини оскаржуваних судових рішень не містять відомостей про вартість спірного нерухомого майна в національній валюті. Суд не уповноважений на власний розсуд оцінювати спірне нерухоме майно.
За таких обставин, скаржнику необхідно обчислити та сплатити судовий збір за подання касаційної скарги за наступною формулою: А=Бх1%х200%, де «А» - сума судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги, а «Б» - ціна спірного нерухомого майна.
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до             ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд,055)».
На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
 
За таких підстав касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки її подано поза межами строку на касаційне оскарження, а також скаржником не виконані в повній мірі вимоги статті 392 ЦПК України щодо оформлення касаційної скарги, а тому скарга на підставі вимог статей 185, 393 ЦПК України підлягає залишенню без руху.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від           22 жовтня 2021 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали до касаційної скарги застосовуються наслідки, передбачені цивільним процесуальним законодавством.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                              А. А. Калараш