Номер провадження: 22-ц/813/8815/21 
Номер справи місцевого суду: 501/4163/20
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 501/4163/20
Номер провадження: 22-ц/813/8815/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя – доповідач),
суддів – Князюка О.В., Погорєлової С.О., 
за участю секретаря судового засідання – Рибачук О.І.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 , 
- відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» про захист прав споживача та визнання угоди недійсною, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, ухвалене у складі судді Петрюченко М.І. о 14 годині 20 хвилині 26 квітня 2021 року, повний текст рішення складений 06 травня 2021 року,

встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати недійсним договір, укладений між замовником - ОСОБА_1 та виконавцем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта», умови якого викладені в акті демонстрації об`єктів від 06 грудня 2018 року, який підписано ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта». 
ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 06.12.2018 позивачка та відповідач склали акт демонстрації об`єктів, який за змістом є договором надання послуг. Дана обставина встановлена постановою Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 по іншій справі №501/839/19.
За період з 06.12.2018 року по 07.12.2020 року позивачці працівниками відповідача було продемонстровано 11-ть об`єктів нерухомості, серед яких була квартира за адресою - АДРЕСА_1 . Дану квартиру позивачка оглядала раніше по оголошенню, розміщеному в мережі Інтернет її власником - ОСОБА_2 за ціною продажу – 24 000 доларів США.
Позивачка придбала у ОСОБА_2 вказану квартиру 18.12.2018 року.
У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23.01.2020 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» залишено без задоволення.
Постановою Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23.01.2020 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» грошові кошти у розмірі – 41 829,12 грн. за надані послуги, відповідно до акту демонстрації об`єктів від 06.12.2018. Вирішено питання про судові витрати.
Як встановлено постановою Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 року Акт демонстрації від 06.12.2018 є формою договору про надання інформаційно-посередницьких послуг за винагороду, розмір якої передбачений Положенням про оплату послуг.
Актом демонстрації об`єктів передбачений обов`язок споживача сплатити виконавцю певну суму в будь-якому разі при придбанні квартири, яку було оглянуто разом із працівником товариства та внесено до переліку реєстру демонстрації об`єктів.
Позивачка стверджує, що ціна договору (акту демонстрації об`єктів) є несправедливою, оскільки ніяким чином не корелюється зі змістом, об`ємом та якістю послуги, ціна є завищеною, положення акту демонстрації від 06.12.2018 є нерозумними та несправедливими.
Також, позивачка зазначає в позові, що умови договору (акту демонстрації об`єктів) встановлюють виконання обов`язку споживача (позивачки) оплатити послугу навіть у випадку, якщо споживачу було продемонстровано, а потім придбано об`єкт, який не відповідає параметрам, які запитувались (а. с. 1 - 4).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» просить відмовити у задоволені позовних вимог.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» зазначає, що: 1) відповідач підписала акт, погодившись таким чином з предметом та умовами договору; 2) придбавши у власність квартиру із зазначеного в акті від 06.11.2018 року реєстру демонстрації об`єктів, позивачка підтвердила факт виконання роботи відповідачем та зобов`язана сплатити йому вартість послуг за надані інформаційно-посередницькі послуги у розмірі, передбаченому положенням про сплату послуг АН «Атланта»; 3) сторони досягли умов щодо предмету договору, який викладений у підписаному сторонами акті демонстрації, і вчинили дії на його виконання; 4) усі перелічені позивачкою обставини вже були досліджені постановою Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 року та не відповідають дійсності (а. с. 48 - 50).

2.3 Позиція позивачки щодо доводів відзиву відповідача на позов

У відповіді на відзив ОСОБА_1 , зазначає, що відповідачем у відзиві на позов не спростовані доводи позивачки щодо порушення її прав споживача (а. с. 55).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 .
Рішення суду мотивоване тим, що у змісті оспорюваного договору не містяться жодні положення, які Закон України «Про захист прав споживачів» визначає як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Зі змісту Акту демонстрації від 06.12.2018 року вбачається, що на момент його укладення він відповідав вимогам чинного законодавства України і містив повний об`єм інформації у відповідності до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (а. с. 70 - 77).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. 

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) ціна квартири, що була запропонована Агентством, була значно вище, ніж ціна, за якою квартира продавалась. Позивачка, скориставшись послугами іншого агентства нерухомості, придбала у ОСОБА_2 квартиру за адресою - АДРЕСА_1 , за ціною – 650 000 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 грудня 2018 року; 2) предметом договору є - надання агентством оплатних послуг; 3) в договорі зміст посередницьких послуг, направлених на відчуження (придбання) квартири, не розкривається. Обов`язки агентства щодо надання таких послуг в договорі відсутні; 4) не відповідає обставинами справи висновок суду першої інстанції про те, що предметом договору є пошук об`єктів нерухомості за винагороду за наданими параметрами, оскільки предметом договору є надання посередницьких послуг, направлених на відчуження (придбання) квартири, за надання яких за змістом договору й передбачена плата; 5) помилковими є висновки суду першої інстанції, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу щодо порушення її права, як споживача; 6) ціна договору (акту демонстрації об`єктів) є несправедливою, оскільки ніяким чином не корелюється зі змістом, об`ємом та якістю послуги, ціна є завищеною. Положення акту демонстрації від 06.12.2018 року не є розумними, є несправедливими; 7) інформація, яка викладена в акті демонстрації об`єктів, викладена у такий спосіб, що зазначений документ з одного боку може засвідчувати лише певну дію (огляд квартири), без визначення істотних умов договору, з іншого боку може свідчити про укладання повноцінного договору надання послуг (а. с. 79 - 85).

2.7 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

У письмових поясненнях, які за своєю природою є відзивом на апеляційну скаргу, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаюсь на те. що: 1) ціна об`єкту нерухомості не пропонується агентством, оскільки агентство не є продавцем, а є тільки посередником в процесах, пов`язаних з об`єктами нерухомості; 2) агентство не бере передоплату, не бере оплату за кожний огляд об`єкту, а претендує на оплату виключно у випадку придбання об`єкту наданого відповідачем. Тобто, умова з оплати пов`язана з настанням певної дії; 3) усі перелічені позивачкою обставини вже були досліджені постановою Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 року та не відповідають дійсності; 4) відсутні підстави для визнання договору не дійсним (а. с. 115 - 118).

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.06.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2021 року (а. с. 88).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.06.2021 року вищезазначену справу було призначено до судового розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (а. с. 89).
20.07.2021 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Заїкіна А.П., Погорєлової С.О..
Відповідно до Наказу №77-в від 14.06.2021 року, суддя Одеського апеляційного суду Заїкін А.П. перебував у відпустці з 29 червня 2021 року по 30 липня 2021 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.08.2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Заїкіна А.П., Погорєлової С.О. визнано необґрунтованою. Справу передано до канцелярії апеляційного суду для визначення у встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України порядку судді для вирішення питання про відвід (а. с. 97 - 99 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.08.2021 року, постановленою у складі судді Колеснікова  Г. Я., відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.. (а. с. 108 - 108 зворотна сторона).
25.10.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» надійшли письмові пояснення (а. с. 115 - 118).
У судовому засіданні адвокат Стеценко Олег Петрович, діючий від імені ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
У судовому засіданні адвокат Головатюк Яна Олександрівна, діюча від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта», просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

06.12.2018 року ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» склали акт демонстрації об`єктів, який за змістом є договором надання послуг, за умовами якої відповідач за винагороду, передбачену цим актом, здійснює позивачці пошук об`єктів нерухомості, за висунутими замовником вимогами, що підтверджується копією акту (а. с. 5).
Відповідно до підписаного  ОСОБА_1  акту, вона мала намір придбати 1-2 кімнатну квартиру у м. Чорноморськ Одеської області, у будинку типу «чешка», «спецпроект», загальною площею – 48 - 55 кв. м., житловою площею – 30 - 45 кв. м., за ціною в гривнях, яка еквівалентна - 45 000 доларам США за офіційним курсом.
Відповідно до умов акту, який підписала позивачка, при придбанні нею у власність об`єкта нерухомості із реєстру демонстрації об`єктів, Замовник підтверджує факт виконання роботи Виконавцем і сплачує йому суму за надані інформаційно-посередницькі послуги у розмірі, передбаченим Положенням про сплату послуг АН «Атланта».
06 грудня 2018 року відповідач почав виконувати замовлення позивачки. Згідно реєстру демонстрації об`єктів, зазначеного в Акті від 06.12.2018 року, за висунутими Замовником вимогами, Виконавцем було представлено 11-ть об`єктів, огляд яких проводився у період з 06 грудня 2018 року по 07 грудня 2018 року, що підтверджується підписами Замовника. Серед продемонстрованих об`єктів була і квартира за адресою -  АДРЕСА_1 , огляд якої здійснювався 06 грудня 2018 року.
18 грудня 2018 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М., ОСОБА_1 придбала у власність у ОСОБА_2 двокімнатну квартиру за адресою -  АДРЕСА_1 , загальною площею - 59,2 кв. м., житловою площею - 25,8 кв. м., яка розташована на сьомому поверсі сімнадцяти поверхового будинку, яка зазначена в реєстрі акту демонстрації об`єктів від 06.12.2018 року (а. с. 6 - 8).
Відповідно до умов акту демонстрації об`єктів від 06.12.2018 року, при придбанні Замовником у власність об`єкта нерухомості з реєстру демонстрації об`єктів, Замовник сплачує Виконавцеві послуги за надання посередницьких послуг у відсотковому розмірі від вартості об`єкта нерухомості.
У березні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 23.01.2020 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» залишено без задоволення (а. с. 15 - 17).
Постановою Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 23.01.2020 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агентство нерухомості «Атланта» грошові кошти у розмірі – 41 829,12 грн. за надані послуги відповідно до акту демонстрації об`єктів від 06.12.2018. Вирішено питання про судові витрати (а. с. 9 - 14).
Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 року встановлено, що Акт демонстрації від 06.12.2018 є формою договору про надання інформаційно-посередницьких послуг за винагороду, розмір якої передбачений Положенням про оплату послуг.
Ухвалою Верховного суду від 20.10.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 (а. с. 18 - 21).
Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту прав споживача.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують. 
Згідно частини 1 статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.  Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу 

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.2, 4 ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Відповідно до ч.1-3 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.3 ст.6 та ст.627 ЦК України, при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст.ст.203, 204 ЦК України, підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами.
Виходячи із вимог ст.ст.4, 203 ЦК України, зміст правочину має відповідати ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно Конституції України та ЦК України, актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією, постановам Кабінету Міністрів України, актам органів державної влади України, органів влади АР Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом. Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочин не повинен суперечити положенням законів, прийнятих відповідно до Конституції України.
Відповідно до ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Згідно ч.1 ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).
Відповідно до ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів" права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини 5 цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень договору або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими згідно з ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Перелік несправедливих умов у договорі з споживачем не є вичерпним (ч.4 ст.18 цього Закону).
Позивачка стверджує у позові, що ціна договору (акту демонстрації об`єктів) є несправедливою, оскільки ніяким чином не корелюється зі змістом, об`ємом та якістю послуги, ціна є завищеною, положення акту демонстрації від 06.12.2018 є не розумними та несправедливими, тощо.
Суд звертає увагу, що зі змісту акту демонстрації об`єктів від 06.12.2018 року, предметом договору є - пошук об`єктів нерухомості за винагороду за наданими замовником параметрами. При придбанні у власність об`єкту, який зазначений у реєстрі демонстрації, замовник тим самим підтверджує факт виконання роботи Виконавцем і сплачує Виконавцю суму за надані інформаційно-посередницькі послуги у розмірі передбаченому Положенням про оплату послуг Агентства нерухомості «Атланта». Цей акт ОСОБА_1 підписала, погодившись таким чином з його предметом та умовами.
Відповідно до умов акту демонстрації об`єктів від 06.12.2018 року, при придбанні Замовником у власність об`єкта нерухомості з реєстру демонстрації об`єктів, Замовник сплачує Виконавцеві послуги за надання посередницьких послуг у відсотковому розмірі від вартості об`єкта нерухомості. Так, відповідно до Положення про оплату послуг, у разі придбання Замовником об`єкта нерухомості вартістю до 30 000 у. е., він повинен сплатити Виконавцеві 5% від вартості вибраного об`єкта нерухомості, але не менше 1500 у. о..
Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.12.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М., продаж двокімнатної квартири за адресою - АДРЕСА_1 здійснено за ціною - 650 000 гривень.
На день укладення договору купівлі-продажу від 18.12.2018 року, курс гривні до 100 доларів США, за офіційним курсом НБУ, складав - 2788,6082 грн..
Вартість квартири, на день укладення договору купівлі-продажу від 18.12.2018 року, складала - 23 309 доларів 12 центів США і тому 5% від вартості нерухомості складає - 1 165,45 доларів США, яка є меншою за граничний розмір – 1 500 доларів США, не менше якого повинен сплатити замовник за послуги агентства, то вартість послуг який має сплатити споживач у відповідності до акту від 06.12.2018 року становить – 1 500 доларів США, що на день укладення договору купівлі-продажу еквівалентно - 41 829 гривень 12 копійок.
Таким чином, придбавши у власність квартиру з реєстру демонстрації об`єктів, зазначеного в акті від 06.12.2018 року, замовник підтвердила факт виконання роботи агентством та зобов`язана сплатити йому вартість послуг за представлені інформаційно-посередницькі послуги у розмірі, передбаченим Положенням про сплату послуг АН «Атланта».
Тобто, сторони досягли умов щодо предмету договору, який викладений у підписаному сторонами акті демонстрації і вчинили дії на його виконання.
При цьому, вбачається, що сам акт демонстрації від 06.12.2018 року є також засобом фіксування звернення особи до Виконавця та пошуку об`єктів і проведення показів об`єктів та їх огляду. В акті зазначено, що виконавець вправі встановити іншу суму винагороди за надані послуги, яка відрізняється від суми зазначеної у положенні про оплату послуг, погодивши її з Замовником шляхом підписання Договору про надання послуг.
Тобто, Акт демонстрації від 06.12.2018 року є формою договору про надання інформаційно-посередницьких послуг за винагороду, розмір якої передбачений Положенням про оплату послуг. У разі намагання Виконавця встановити винагороду в розмірі, що відрізняється від розміру винагороди, яка передбачена Положенням, або у разі не згоди із запропонованим в Положенні розміром винагороди, що зазначений в акті, з цією особою укладається договір про надання послуг.
Постановою Одеського апеляційного суду від 07.09.2020 встановлено, що Акт демонстрації від 06.12.2018 року є формою договору про надання інформаційно-посередницьких послуг за винагороду, розмір якої передбачений Положенням про оплату послуг.
Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору шляхом підписання тексту Акту демонстрації від 06.12.2018, що відповідає вимогам законодавства.
Акт демонстрації від 06.12.2018 року був підписаний ОСОБА_1 власноруч, що підтверджує її обізнаність та згоду з його умовами.
Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, про що свідчать їх підписи в Акті.
Таким чином, волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору. Тобто, з боку позивачки - отримання послуг, з боку відповідача - пошук об`єктів і проведення показів замовнику об`єктів та їх огляду.
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення встановлено, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів щодо порушення її прав, як споживача послуг, через невиконання відповідачем вимог закону щодо надання позивачу повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом договору, що було зазначено також судом першої інстанції.
Крім того, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, тощо.
Статті 18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають перелік несправедливих умов договору за участі споживача, зміст яких зводиться до встановлення істотних переваг виконавця послуги (дисбаланс прав та обов`язків) порівняно з положенням замовника - споживача, а діяльність виконавця послуги має бути агресивною або вводити споживача в оману.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.
Як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції не встановлено наявності одночасно всіх вказаних ознак.
Зі змісту оспорюваного договору (акту) вбачається, що в ньому не містяться жодні положення, які Закон України «Про захист прав споживачів» визначав би як несправедливі та такі, які спричиняють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Помилка в оцінках замовника результату своїх дій, внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення позичальником не є підставою для визнання договору (Акту демонстрації від 06.12.2018 року) недійсним.
Зі змісту Акту демонстрації від 06.12.2018 року вбачається, що на момент його укладення він відповідав вимогам чинного законодавства України і містив повний об`єм інформації у відповідності до ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів".
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26 квітня 2021 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 05 листопада 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк 

С. О. Погорєлова