ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 листопада 2021 року           справа №200/4159/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Блохіна А.А., Міронової Г. М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 р.  у справі № 200/4159/21 (головуючий І інстанції Чучко В.М.) за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області, третя особа Державна податкова служба України  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                           ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Донецькій області), третя особа Державна податкова служба України, в якому просила: визнати протиправними дії ГУ ДПС у Донецькій області щодо відмови в списанні суми недоїмки з ЄСВ, нарахованої платникам єдиного внеску у розмірі 4278,12 грн. на підставі п. 9.15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, та зобов`язати ГУ ДПС у Донецькій області провести списання недоїмки з ЄСВ, нарахованої платникам єдиного внеску, а також штрафи та пеню, нараховані на ці суми на підставі п. 9.15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: визнав протиправними дії Головного управління ДПС у Донецькій області щодо відмови ОСОБА_1 в списанні суми боргу з єдиного внеску в розмірі 4278,12 грн.; зобов`язав Головне управління ДПС у Донецькій області списати з ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів і пені в розмірі 4278,12 грн.; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Донецькій області  на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 гривень 00 копійок.
Відповідач, не погодившись з таким рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що аналіз пункту 9-15 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-УІ дозволяє визначити коло осіб, на яких поширює свою дію вказана норма, порядок та умови подання відповідної заяви про списання недоїмки за період з 01.01.2017, алгоритм дій податкового органу при розгляді такої заяви, вичерпний перелік підстав для відмови у задоволенні такої заяви, а також наслідки прийняття рішення про списання податкового боргу. Рішенням ГУ ДПС у Донецькій області від 26.02.2021 № 17/05-99-13- 11, було списано борг з єдиного внеску по ОСОБА_1  у сумі 32 410,62 грн, оскільки, відповідно до вимог листа ДПС України № 24003/7/99-00-13-04-07 від 29.12.2020 списання заборгованості зі сплати єдиного внеску здійснюються щодо недоїмки зі сплати єдиного внеску, несплаченої станом на 01.12.2020, за період з 01.07.2017 до 01.12.2020, а також щодо штрафів та пені нарахованої на ці суми недоїмки - за період з 01.01.2017 включно до дати подання заяви про списання недоїмки. У випадку виникнення недоїмки після 01.12.2020 року, така недоїмка не підлягає списанню. Відповідно до ІКП позивача за спірний період, недоїмка у розмірі 4278,12 грн. виникла після 01.12.2020 року, в результаті самостійно поданого звіту з ЄСВ. З огляду на викладене на думку апелянта, сума боргу у розмірі 4 278,12 грн., яка обліковується в інтегрованій картці платника ІТС "Податковий блок" станом на 06.01.2021, не підлягає списанню відповідно до вимог п. 9.15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 2464. Також апелянт зазначає, що покладення на відповідача обов`язку зі списання недоїмки є по суті втручанням у дискреційні повноваження контролюючого органу, оскільки саме на цей орган покладено обов`язок перевірки наявності чи відсутності заборгованості зі сплати податків чи зборів та виконання відповідних дій.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 ,  місце проживання – АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Слов`янській ДПІ Слов`янсько-Лиманського управління Головного управління ДПС у Донецькій області (а.с. 6-8).
Згідно відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач перебував на обліку у податковому органі як фізична особа - підприємець на загальній системі оподаткування за видом діяльності код КВЕД 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування (основний). Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності – 01.10.2020 року, підстава: власне рішення (а.с. 14). 
Позивач з 01.06.2012 по теперішній час працює в Приватному акціонерному товаристві “Слов`янський машинобудівний завод” на посаді начальника фінансового відділу (а.с. 9-13).
20.10.2020 позивачем подана до контролюючого органу ліквідаційна декларація про майновий стан і доходи за 2020 рік (а.с. 24-25).
06.01.2021 позивачем подано податкову звітність за 2017-2020 роки, в якій відображено нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та подано заяву, в якій просила списати нараховану суму боргу з єдиного внеску на підставі п. 9-15 ЗУ “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (а.с. 26-39).
На виконання вимог п. 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08 липня 2010 року №2464 “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, 26.01.2021 року відповідачем проведено камеральну перевірку, звітів про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за наступні періоди: 2017 рік від 06.01.2021 №621568, 2018 рік від 06.01.2021 №622169, 2019 рік від 06.01.2021 №623431, 2020 рік від 06.01.2021 №627979, податкових декларацій про майновий стан і доходи за наступні періоди: 2017-2019 роки – не надано, 2020 рік від 20.10.2020 №20074, а також перевірку інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо наявності доходу отриманого за ознакою “ 157 – Дохід, виплачений само зайнятій особі”, за результатами чого підтверджено відсутність отриманого доходу (прибутку) від діяльності фізичної особи-підприємця, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. На момент формування висновку заборгованість з єдиного внеску складає 36699,43 грн., у тому числі: недоїмка 36699,43 грн., штраф 0, пеня 0. Враховуючи викладене, фізичною особою-підприємцем/особою, яка провадить незалежну професійну діяльність дотримано умови, передбачені пунктом 9-15 Закону №2464 для списання сум недоїмки, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмки, у зв`язку з чим підлягає списанню заборгованість у сумі 32410,62 грн., у тому числі недоїмка 32410,62 грн., штраф 0, пеня 0.
Листом від 15.03.2021 №7833/6/05-99-13-11-20 відповідач повідомив позивача, що рішенням ДПС України ГУ ДПС у Донецькій області від 26.02.2021 №17/05-99-13-11 списано борг з єдиного внеску по ОСОБА_1 у сумі 32410,62 грн. При цьому, станом на 01.03.2021 року борг з єдиного внеску складає 4278,12 грн., який підлягає сплаті (а.с. 40).
08.02.2021 року позивач звернулась до відповідача із заявою про списання недоїмки з ЄСВ у розмірі 4278,12 грн., так як дана недоїмка виникла у період, врахований до списання (а.с. 42).
Листом від 23.03.2021 року №9143/6/05-99-13-11-20 відповідач повідомив позивача, що сума боргу у розмірі 4278,12 грн., яка обліковується в інтегрованій картці платника ІТС “Податковий блок” станом на 06.01.2021 року, не підлягає списанню відповідно до вимог п. 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08 липня 2010 року №2464 “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (а.с. 43).
Як вбачається з інтегрованої картки платника, станом на 06.01.2021 року за позивачем обліковується сума боргу з єдиного внеску у розмірі 4278,12 грн.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що на позивача поширюється дія пункту 9-15 Закону № 2464, доказів того, що заборгованість з недоїмки у розмірі 4278,12 грн. виникла після 01.12.2020 року, яка обліковується станом на 06.01.2021 року, відповідачем до суду не надано.
Суд апеляційної інстанції з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України, Закону № 2464-VI та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно зі ст. 2 цього Закону його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до пункту 4, 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є: фізичні  особи - підприємці,  в тому числі ті,  які обрали спрощену систему оподаткування,  та  члени  сімей  цих  осіб,  які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI, на платника єдиного внеску покладений обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені статтею 9 Закону № 2464-VІ.
Частиною 8 зазначеної статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
Відповідно до п. 1 частини 10 статті 9 Закону № 2464-VI, днем сплати єдиного внеску у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників» 13 травня 2020 року № 592-IX (далі – Закон № 592-IX), який набрав чинності 03.06.2020, доповнено, зокрема, розділ VIII Закону № 2464-VI пунктом 9-15.
Відповідно до п. 9-15 розділу VIII Закону № 2464-VІ (у редакції, що була чинною в період подання позивачем заяви),підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на 1 грудня 2020 року з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки включно до дати подання заяви про списання недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб, та за умови подання до 1 березня 2021 року: а) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), - державному реєстратору за місцем знаходження реєстраційної справи фізичної особи - підприємця заяви про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності та до податкового органу - звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше; б) особами, які станом на дату подання заяви про списання недоїмки є платниками, або у період з 1 січня 2017 року до дати подання заяви вважалися платниками, зазначеними у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, - до податкового органу за основним місцем обліку заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та звітності відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. Такі документи подаються платником (особою) виключно у випадку, якщо вони не були подані раніше.
Після отримання у встановленому законом порядку відповідних відомостей від державного реєстратора або заяви про зняття з обліку як платника єдиного внеску та за умови подання платником єдиного внеску (особою) зазначених документів (якщо відповідні документи не були подані раніше) податковий орган протягом 15 робочих днів проводить камеральну перевірку, за результатами якої приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені або вмотивоване рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Податковим органом може бути прийнято рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені, за умови якщо за результатами перевірки буде встановлено, що: 1) платник податків отримав дохід (прибуток) від здійснення підприємницької та/або незалежної професійної діяльності протягом періоду з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року; 2) суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були в повному обсязі самостійно сплачені платником (особою) або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом.
У разі якщо суми недоїмки, а також штрафи та пеня, нараховані на суми недоїмки, були частково самостійно сплачені платником та/або стягнуті у порядку, передбаченому цим Законом, податковий орган приймає рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені у частині, що залишилася несплаченою.
Штрафні санкції до платника єдиного внеску, передбачені пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 цього Закону, за наведених умов не застосовуються.
Вимога про сплату суми недоїмки, штрафних санкцій і пені вважається відкликаною у день прийняття податковим органом рішення про списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Нараховані та сплачені або стягнуті за зазначений період суми недоїмки, штрафних санкцій і пені відповідно до цього Закону не підлягають поверненню.
Таким чином, за заявою платника,  підлягають списанню несплачені суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року. При цьому, вказана норма містить виключний перелік обставин за якими податковий орган може прийняти рішення про відмову списання суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Матеріали справи свідчать, що позивачем дотримано всіх вимог, визначених пунктом 9-15 розділу VІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2464-VІ, які необхідні при реалізації права на списання нарахованої заборгованості з ЄСВ, що не заперечується відповідачем.
Отже, на позивача поширюється дія пункту 9-15  Закону № 2464.
Відповідно до матеріалів справи, підставою для не списання недоїмки на суму 4278,12   грн. стало те, що зобов`язання щодо нарахування виникли в інтегрованій картці після 01.12.2020. 
Проте, зазначене не є однією з підстав передбачених п. 9-15 розділу VIII Закону № 2464-VI, для прийняття рішення про відмову списанні суми недоїмки, штрафних санкцій і пені.
Суд зазначає, що за приписами вищезазначених норм підлягає списанню саме суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску за період з 1 січня 2017 року до 1 грудня 2020 року та несплачені станом на 1 грудня 2020 року. 
Суд зазначає, що доказів того, що заборгованість з недоїмки у розмірі 4278,12 грн. виникла після 01.12.2020, яка обліковується станом на 06.01.2021, відповідачем до суду не надано.
Як вбачається з матеріалів справи недоїмка у розмірі 4278,12 грн нарахована позивачу на підставі інформації, яка відображена у звіті з ЄСВ за 2020 рік, тобто за період до 1 грудня 2020 року.
Щодо посилання апелянта на виключні повноваження відповідача щодо списання сум недоїмки - дискреційне повноваження, суд зазначає наступне.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 13.02.2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07.03.2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20.03.2018 року у справа № 461/2579/17, від 20.03.2018 року у справі № 820/4554/17, від 03.04.2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12.04.2018 року справа № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі "Брайєн проти Об`єднаного Королівства" (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі "Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру" (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі "Путтер проти Болгарії" (Putter v. Bulgaria № 38780/02).
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Отже, дискреційними повноваженнями є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".
Однак, у цій справі відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними, оскільки відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статями 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 р.  у справі № 200/4159/21 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 р.  у справі № 200/4159/21- залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 17 листопада 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                                           Е.Г. Казначеєв

Судді:                                                                                        А.А. Блохін

                                                                                                     Г.М. Міронова