ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/4118/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О. 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні  в місті Дніпро  апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району        
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від  09.08.2021 року, (суддя суду першої інстанції Артоуз О.О.), прийняту в порядку письмового провадження в м. Запоріжжя, в адміністративній справі №280/4118/21  за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
          24 травня 2017 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні нарахування та виплати разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону України №367-XIV від 25.12.1998 “Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” та зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району нарахувати та виплатити ОСОБА_1 не доплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій у сумі 6800 грн. 00 коп.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що  має статус учасника бойових дій. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” має право на отримання разової грошової допомоги, яка виплачується щорічно до 05 травня. Ця допомога виплачена у розмірі 1390,00 грн., що відповідає розміру, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 №112. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. З прийняттям рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 чинною є норма частини п`ятої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, за змістом якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Враховуючи положення статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, статті 7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік”, розмір разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня у 2020 році становить 8190,00 грн. Виплата відповідачем допомоги у розмірі 1390,00 грн. суперечить чинним положенням частини п`ятої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. На думку позивача, відповідачем порушено його право на отримання разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, передбаченому Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а тому позивач просив позов задовольнити.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено.  Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району щодо недоплати ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”. Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплаченої суми щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (з урахуванням раніше виплачених сум).
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про залишення позову без розгляду
          Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підстави для виплати позивачу суми щорічної грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком – відсутні. Всі виплати було здійснено відповідно до Паспорту бюджетної програми. Також, відповідач зазначає, що позивачем порушено шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки про порушення свого права він дізнався в квітні 2020 року, при отриманні виплат до 5 травня за 2020 рік, а з адміністративним позовом звернувся до суду лише в травні 2021 року.
          Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про поважність причин пропуску строку звернення до суду, також зазначає, що право на звернення до суду він отримав в травні 2021 року, а саме: з моменту отримання відповіді відповідача про нараховані суми кошти до 5 травня. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 16.12.2011 Запорізьким об`єднаним міським військовим комісаріатом.
Так, судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що відповідно до Постанови №112 позивачу як учаснику бойових дій виплачено разову грошову допомогу до 05 травня у 2020 році в розмірі 1390,00 грн.
Позивач 26.04.2021 звернувся до відповідача із заявою, в якій, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020, просив здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, який передбачений Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
Листом від 07.05.2021 за вих. №М-153-2 Управління соціального захисту населення по Хортицькому району Запорізької міської ради повідомив позивача про відсутність підстав для виплатити останньому допомоги у збільшеному розмірі.
Вважаючи дії відповідача щодо виплати грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі меншому ніж це визначено ст. 12 ЗУ “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” протиправними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на виплату грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на поновлення строку звернення до суду з огляду на дату отримання відповіді на звернення позивача з приводу отриманих ним сум до 5 травня за 2020 рік.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з частиною першою  статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України  суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
За приписами  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.
Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».
Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справах “Стаббігс на інші проти Великобританії”, “Девеер проти Бельгії”).
Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах.  Після завершення зазначених строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Встановлені обставини справи свідчать, що виплата коштів до 5 травня за 2020 рік ОСОБА_2 мала місце 09 квітня 2020 року.
Отже, при отриманні коштів до 5 травня 2020 року в квітні 2020 року позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав в частині розміру проведених виплат.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що він має право на поновлення строку на апеляційне оскарження оскільки про порушення свого права він дізнався в травні 2021 року з моменту отримання відповіді на його запит про розмір отриманих виплат до 5 травня за 2020 рік. Також, позивач зазначає, що в період виникнення спірних відносин на території України введено карантинні обмеження, що також унеможливлювало вчасне подання адміністративного позову у даній справі. Крім того, на думку позивача до спірних відносин не може бути застосовано строки звернення до суду, визначені ст. 122 КАС України, з огляду на судову практику Верховного суду, викладену в постанові №646/6250/17. 
Суд апеляційної інстанції з цього приводу зазначає наступне.
Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).
В цьому випадку, Суд наголошує на тому, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.
Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.
Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.
В той же час, суд зауважує, що відповідно до  статті 17-1 Закону № 3551-XII  особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Тобто,  Законом № 3551-XII  встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом.
При цьому, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 року розглядаючи справу № 607/7919/17 зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений  законом  кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд Касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з   30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.
Отже, враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 року у справі №607/7919/17, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що перебіг шестимісячного строку звернення позивача до суду із цим позовом за період 2020 рік слід обраховувати з 30 вересня відповідного року.
Таким чином, враховуючи дату початку перебігу процесуального строку – 30 вересня 2020 року, позивач повинен був звернутись до суду з адміністративним позовом в до 30 березня 2021 року. 
В той же час, до суду позивач звернувся 24.05.2021 року, тобто з пропуском строку визначеного частиною другою  статті 122 КАС України.
Суд зауважує, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений  законом  або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені  КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків  законом  та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених  КАС України.
У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Отже, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011  визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних спорів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19, зазначив, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений  законом  строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Суд звертає увагу, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах.
У постанові від 31.03.2021 по справі № 240/12017/19 суд Касаційної інстанції дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого  статтею 122 КАС України  у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений  законом  строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Відтак Судова палата погодилася із висновками судів попередніх інстанцій про те, що отримання позивачем листа відповідача від 08.11.2019 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після отримання пенсії за серпень 2014 року.
Крім того, Судова палата звернула увагу на те, що за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі.
Отже, доводи позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався з листа відповідача від 07.05.2021 за № М-153-2, суд вважає безпідставними, оскільки отримання такого листа не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Як на підставу для поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом позивач також посилається те, що він хворіє на діабет, також позивач  перебував на стаціонарному лікуванні у період з 22 лютого 2021 року по 10 березня 2021 року, після чого позивач продовжував хворіти. 
На підтвердження вказаних підстав позивач посилається на Епікриз виписний, виданий неврологічним відділенням Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №9» ЗМР. Зазначені документи вказані в додатках до заяви про поновлення строку, поданої до суду першої інстанції (а.с.11-13). Однак, фактично такий документ як Епікриз виписний, виданий неврологічним відділенням Комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №9» ЗМР в матеріалах справи не міститься, а додатки до заяви про поновлення строку звернення до суду взагалі відсутні.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.11.2021 року судом було надано позивачу можливість надати ОСОБА_1 клопотання, пояснення щодо обставин поважності причин пропуску строку звернення до суду.
Від позивача на адресу суду на виконання ухвали надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає в якості обставин для поновлення строку на звернення до суду, зокрема, перебування на стаціонарному лікуванні у період з 22 лютого 2021 року по 10 березня 2021 року, хворобу на діабет, хворобливий стан у період після виписки з лікарні в березні 2021 року.
Між тим, до відзиву на апеляційну скаргу позивач також не додано жодних доказів, як-то медичних довідок, листків непрацездатності, інших медичних документів,  на підтвердження вищевказаних обставин.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу.
Враховуючи те, що позивачем не доведено належними та обґрунтованими доказами тих обставин, на яких гуртуються його доводи щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі причини не є поважними.
Стосовно запровадження на території України карантинних обмежень, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року №731-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким пункт 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 48, ст. 436) викладено в такій редакції:
“Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
          Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином”.
          Посилаючись на впровадження на території України карантинних обмежень як на підставу для поновлення строку позивач не зазначає, які саме карантинні обмеження та яким чином унеможливили вчасне звернення до суду з адміністративним позовом в березні 2020 року.
          Посилання позивача на постанову Верховного Суду №646/6250/17 суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки спірні відносини, що були предметом розгляду у вказаній справі є відмінними від тих відносин, що становлять предмет розгляду у даній справі.
          Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно  статтями 238,  240  цього Кодексу.
За приписами ст. 240 КАС України, суд залишає позовну заяву без розгляду, з підстав, визначених частинами  третьою  та  четвертою  статті 123 цього Кодексу. 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для поновлення строку на звернення суду, внаслідок чого рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають залишенню без розгляду.
          Керуючись ст. 240, 243, 308, 310, 315, 319,  325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортцькому району – задовольнити.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року в адміністративній справі №280/4118/21 – скасувати та прийняти нову постанову.
          Адміністративний позов ОСОБА_1 – залишити без розгляду.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.
          Постанова в повному обсязі складена 08.12.2021 року. 
   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак